Tervetuloa ohjelmaamme. Olen Sointu Thakur.
Tänään kerron teille Jumalan ihmeteoista.
Katsomme Apt. 16:25-26:
Tässä vankityrmässä Paavali ja Silas kahlehdittuina eivät nukkuneet, -
vaan ylistivät Jumalaa. Ja Jumala teki ihmeen vapauttaen heidät.
Hän vapauttaa tänäkin päivänä ja tekee ihmeitä.
Kerron teille eräästä ihmeestä omassa elämäni piirissä.
Poikani oli noin parikymmentä ja omisti ison moottoripyörän.
Meillä Englannissa moottoritiet ovat leveitä, -
niissä on kolme vauhtikaistaa.
Oikeanpuoleinen on vauhdikkain, sinne rekat eivät pääse -
ja neljäs on korjauskaista.
Poikani meni moottoripyörällä ja toveri isän autolla.
Yhtäkkiä tämän ison moottoripyörän takapyörä löi lukkoon.
Siinä ei tarvitse odottaa silmänräpäystä, kun tulee kolari.
Mutta sillä hetkellä Jumala, johon hän uskoi ja jota palveli, -
Jumalan voima otti kiinni Michaeliin ja moottoripyörään -
ja nosti heidät kaistojen yli ja laski heidät korjauskaistalle.
Jumalan ihme.
Ja Michael sanoi, että hän seisoi siellä ja ylisti Jumalaa.
Kaveri huomasi, ettei hän enää seuraa ja palasi takaisin.
Pelkäsi jo pahimpaa, mutta löysi toverinsa moottoripyörän päältä.
Kaksi vahvaa poikaa yritti avata lukkoa, mutta se ei auennut.
He päättivät nostaa sen isän auton lavalle ja toivat kotiin.
Seuraavana päivänä pyysin korjaamoa avaamaan lukkiutunutta pyörää.
Saapunut mies kysyi, miten ihmeessä teidän poika on sen niin lukinnut.
Kerroin niin kuin asia oli ja hän sanoi: "Ihan turha vitsailla."
Mutta minähän kerroin totuuden. Parikymmentä minuuttia kului, -
ennen kuin hän sai auki lukkiutuneen pyörän.
Ja tätä todistusta olemme saaneet kertoa, että moottoritielläkin -
Jumala pelastaa oman poikansa. Mikään ei ole Herralle mahdotonta.
Silloin kun poikamme oli pieni, kerron erään enkelitapahtuman, -
hän oli muutaman päivän ikäinen ja olin juuri pannut hänet nukkumaan.
Äitini huusi: "Onko siellä siistiä? Eräs mies haluaa nähdä vauvan."
Ajattelin, että sen täytyy olla seurakunnan pastori.
Yhtäkkiä minun eteeni saapuu mies, menee ohitseni, ei katso päinkään.
Komea mies kolmeosaisessa juhlapuvussa.
Minä olin uskovainen, mutta en ollut henkilökohtaisessa uskossa.
Aloin väristä taivaan ilmapiirissä, kuin tukka olis seisonut pystyssä.
Mies laskeutui polvilleen vauvan viereen, laski käden hänen päälle -
ja toisen nosti taivaaseen ja hän kiitti ja ylisti Jumalaa -
varmaan parikymmentä minuuttia.
Hän kiitti siitä suuresta työstä, mitä tämä vauva tulee tekemään.
Ihmettelin kaunista kieltä, mutta ymmärrän sen kuitenkin.
Ajattelin, ettei meidän poika voi mitään suurta tehdä.
Jos olis joku Raamatun henkilö, niin asia ois eri.
Ajattelin kysyä kuka mies on ja mistä hän tuli.
Kun hän lakkasi rukoilemasta, hän nousi ja käveli ohitseni.
Juoksin ikkunaan katsomaan, minkälaisella autolla hän tuli.
Kohta äiti oli ovella ja sanoi, että hänellä ei ole autoa.
"Se oli taivaan enkeli." Äiti kertoi, kuinka hän tuli eteiseen.
Yhtäkkiä valo leiskahtaa ja mies seisoo siinä ja sanoo: "Baby."
Yhden ainoan sanan. Äiti sanoi, että hän ihan järkyttyi.
Hän katseli, kuinka mies tuli ylös ja odotti, kunnes se tulee alas.
Ja kun tää mies tuli alas, -
hän otti muutaman askeleen, valo läiskähti ja miestä ei ollut.
Jumalan enkeli tuli rukoilemaan etukäteen, ja tänä päivänä -
poikani on Teksasissa Jumalan vainiolla perheensä kanssa.
Että näin Jumala jo etukäteen suunnitteli poikani elämän.
Se oli ihmeellistä.
Mutta Hän on ihmeiden Jumala niin sinulle kuin minullekin.
Eräänä maanantai-iltana oli meillä rukouskokous seurakunnassa.
Yhtäkkiä tunsin, että kuumaa öljyä alkoi valua päästäni hartioille -
ja valtava Jumalan pyhyys tuli minun sydämeeni.
Kuulin sanat: Ken Stallard. Tiesin, että hän on kuuluisa saarnaaja, -
mutten mitään muuta. Ymmärsin, että nyt on hätä ja rukoilin:
"Rakas Taivaan Isä, mitä ikinä Ken nyt tarvitsee, auta häntä. -
Jos hän on sairas, paranna hänet, jos huonossa tilanteessa, auta pois."
Kaikki ihmettelivät illan jälkeen, miksi rukoilin Ken Stallardin, -
Jumalan suurmiehen puolesta.
Tuli seuraava maanantai. Kaksi sisarta oli ollut konferenssissa, -
jossa Ken Stallard oli puhujana.
Olivat kysyneet: "Missä olit viime maanantai-iltana kello kahdeksan?"
Hän sanoi ajaneensa moottoritiellä ja auto suistui sieltä rotkoon -
parinkymmenen metrin syvyyksiin katolleen. Hän olis kuollut siellä -
ihan ilman muuta. Yhtäkkiä Taivaan voima tarttui häneen, -
auton ovet avautuivat ja se voima veti hänet sieltä pois -
makaamaan seuraavalle jyrkänteelle puolivälissä rotkoa.
Sieltä hänet nähtiin ja soitettiin pelastusmiehiä häntä hakemaan.
Kului noin vuosi ja olin itse hänen kokouksessaan.
Hän näytti siellä sanomalehtikuvaa, jossa auto oli katollaan rotkossa.
Vasta silloin ymmärsin, kuinka suuri oli hätä sinä iltana.
Enkä usko, että olin ainoa, joka rukoili.
Niin Jumala kutsui rukoilijoitaan pyytämään apua ja Hän vastasi.
Se oli minulle valtava uskon askel ylöspäin, että opin tuntemaan, -
että mikään ei ole Herralle mahdotonta.
Toisella kertaa olin jokirannassa ystäväni ja hänen lastensa kanssa.
Nuorin oli yhdeksän kuukauden ikäinen, joka juuri konttasi.
Istuimme ja joimme kahvia, oli kesäpäivä.
Siinä kohtaa ei ollut uimareita, koska siinä oli äkkisyvää.
Emme huomanneet, että tämä pikkupoika yhtäkkiä hävisi.
Mutta yhtäkkiä näimme valkopukuisen miehen juoksevan, -
sukeltavan sinne veteen, nostavan sieltä tän pikkulapsen -
valkoinen shaali ympärillä -eihän lapsella ollut shaalia ollut.
Hän tuli juosten tuomaan vauvan ystävälleni ja sanoi:
"Pidä hänet lämpimänä." Ja juoksupoika hävisi.
Valkoinen asu, valkoiset kengät, pitkä mies.
Kukaan, joka hänet näki, ei ollut häntä koskaan tavannut.
Ei kukaan nähnyt mistä hän tuli, eikä minne hän meni.
Jumala lähetti enkelin pelastamaan tämän pikkulapsen hengen.
Viimeisenä kerron ystävästäni, jota kävin joka viikko tapaamassa.
Vanhempi henkilö, venäläissyntyinen Nadja.
Hän sanoi: "Älä tule ensi viikolla. Olen silloin lomalla."
Sanoin: "Tavataan parin viikon kuluttua." Olin ajamassa autoa.
Liikenneympyrässä kuulin selvästi, kuinka Pyhä Henki sanoi:
"Palaa takaisin. Mene Nadjan luo." Kolme kertaa toistettiin, -
kun vihdoin käänsin auton ympäri.
Ajoin Nadjan luo ja ihmettelin minkä takia. Hän ei ollut kotona.
Naapuri seisoi pihalla ja sanoi:
"Hyvä että tulit. Tarvitsemme sinua. Missä on Nadja? -
Yöllä hän rukoilee, ei ollut valoa makuuhuoneessa, hän ei avaa ovea."
Kysyin: "Teillähän on avain? Tuokaa avain, niin mennään sisään."
Soitin sairaalaan, onko tuotu ketään loukkaantunutta.
Nadja oli juuri sinä aamuna pudonnut portaita koko matkan, -
monta luuta mennyt poikki, viety sairaalaan.
Hän oli päässyt puhelimeen ja saanut vielä ulko-oven auki.
Hän oli rukoillut, että tulisin. "Toitko sinä minun Raamattuni?"
"Tottakai. Mulla on mitä tarvitset ja Raamattu tässä ensimmäisenä."
Nadja odotti Raamattua, että hän saa lukea Jumalan sanaa -
ja sai Raamatun pöydälleen juuri ennen kuin vietiin leikkaussaliin.
Hädän hetkenä kukaan ei tiennyt missä hän oli, mutta Jumala tiesi.
Jos sinäkin joudut hädän hetkeen, muista: Vaikka kukaan ei tiedä, -
Jumala tietää. Ja Hän johtaa, kun pyydät, jonkun sinua auttamaan.
Raamattu sanoo: "Avuksesi huuda minua hädän päivänä, -
minä tahdon auttaa sinua ja sinun pitää kunnioittaman minua."
Meidän pitää muistaa, että kunnioitamme Pyhää Jumalaa, -
joka vastaa huutoomme hädän päivänä.
Tekstitys: Johanna Holmström