Tervetuloa ohjelmaamme. Olen Sointu Thakur.
Kerron teille, kuinka Jumala voi antaa -
yliluonnollista ilmestystietoa meidän arkipäivässämme.
Katsomme tässä toista Kuningastenkirjaa 6:17:
Monta kertaa, niin kuin tässäkin sotatilanteessa, Herra antoi voiton -
näyttämällä etukäteen, kuinka Hän tulee ja sotii ihmisten puolesta.
Kerron tässä, mitenkä Jumala on antanut minulle -
yliluonnollista ilmestystietoa.
Olin kerran Suomessa ystäväni kanssa.
Menimme tervehtimään hänen tuttaviaan -
ja saapuessamme perille siellä oli väkeä aika paljonkin.
Kaikki kyselivät kuka olen, mistä tulin ja millä asialla olen.
Kerroin asiani ja jatkoin asiaani.
Kerroin Jumalan ilosanomaa heille -
ja näytti, että kaikki eivät olleet asiasta perillä.
Lopetettuani kysyin, jos joku haluaa luovuttaa elämänsä Jeesukselle.
Olen valmis siunaamaan henkilöitä.
Eräs rouva nousi ja oli valmis. Sain siunata hänet Jeesuksen käsiin.
Siinä lähellä oli pariskunta, joka tarkkaavaisesti oli katsellut -
ja kysyin rouvalta, kelpaisiko rukous heillekin.
Rouva katsahti minua vähän yliolkaisesti ja sanoi:
"Tämä ei ole meille ollenkaan sopiva tilaisuus."
Jätin asian sikseen ja palasimme kotiin. Yöllä Jumala herätti minut.
Näin ihmeellisesti, kuinka menin heidän kotiinsa.
He olivat kerrostalon ylimmäisessä kerroksessa varakkaassa kodissa.
Katselin kuinka he keskustelivat ja mies sanoi vaimolleen:
"Minä olisin niin halunnut sitä rukousta, josta Sointu kertoi."
Vaimo sanoi: "Niin minäkin, mutta se ei ollut ollenkaan sopiva tilaisuus."
Kuuntelin heitä ja hetken päästä olin taas vuoteessani ja nukuin.
Aamulla kysyin ystävältäni, onko sinulla pariskunnan puhelinnumeroa.
Hän soitti heille ja he toivottivat meidät tervetulleiksi.
Menimme iltapuolella heitä tervehtimään.
Asunto oli sama kuin hengessä näin.
He pyysivät minua kertomaan lisää.
Sinä iltahetkenä molemmat kumartuivat rukoukseen kanssani -
ja ottivat Kristuksen vastaan omana vapahtajanaan ja pelastajanaan.
Päästyäni kotiin kului ehkä noin pari kuukautta.
Ystäväni ilmoitti, että tämä mies oli saanut kotikutsun.
Oli jo päässyt taivaan kotiin.
Kului kuukausi ja vaimo seurasi mukana.
Viimeisellä hetkellä Herra johdatti askeleeni oikeaan paikkaan, -
koska ihmissielut ovat Hänelle äärettömän kalliita.
Sain kiittää Jumalaa, että tämä pariskunta löysi Vapahtajan -
elämänsä viimeisinä vuosina.
Toisella kertaa olin käynyt lääkärissä, sain uutta lääkettä.
Illalla olin ruoanlaittopuuhissa, ehkä vähän liian myöhään, yhdeksältä.
Kuulin selvästi sydämessäni, että Jumala puhui ja sanoi:
"Älä koske tuohon lääkkeeseen."
Ihmettelin, minkä takia tällaisia ajatuksia juolahtaa päähäni.
Hetken kuluttua kuulin uudestaan: "Älä koske tuohon lääkkeeseen."
Ja kolmannella kertaa se tapahtui vielä voimakkaammalla äänellä.
Pysähdyin ja katsoin ylöspäin ja sanoin: "Herra, Sinä puhut minulle.
Tässä lääkkeessä pitää olla jotakin väärää. En koske siihen."
Jumala yleensä todistaa muullakin tavalla. Samassa ovikello soi.
Tyttäreni saapui myöhään ja sanoi, että oli käynyt ystävänsä luona -
ja ajatteli tulla kysymään, sainko minä sitä lääkettä.
Näytin hänelle pakkauksen, joka oli vielä suljettuna ja hän sanoi:
"Äiti. Tässä on sattunut hirvittävä erehdys. Farmaseutti on antanut -
satakertaisen annoksen. Puolet tästä olis tappanut sinut heti, -
neljännes olis tehnyt sinut tajuttomaksi sairaalaan viikoksi.
Miten ihmeessä tällainen virhe on tapahtunut?
Seuraavana aamuna menin apteekkiin, vein lääkkeen, pyysin farmaseuttia -
vielä tarkastamaan sen. "En ole vielä ottanut yhtään tablettia."
Hän oli kauhuissaan. Hän ei koskaan ole tehnyt tällaista virhettä.
"Te voitte nyt ilmoittaa minut ja saan lopputilin tänä päivänä."
Sanoin: "Ei ole aikomustakaan. Virheitä voi sattua kenelle vaan."
Hän sanoi, että tämä on korjattava. Hän ilmoittaa tehneensä virheen, -
mutta ehkä saa pitää työpaikkansa, koska en ollut koskenut lääkkeisiin.
Oi, miten siinäkin oli Jumalalle kiitosta annettavana! Hän ohjasi.
Halusi pitää mun elossa vielä muutaman vuoden, tässä iässä.
Seuraavaksi meillä oli ihmeellinen tapahtuma.
Olimme sunnuntaina kirkossa -
ja palattuamme kotiin nelikymppinen mies seisoi meidän oven takana.
Hän sanoin "Mitä tarkoitit, kun soitit minulle kello yksitoista tänä aamuna?"
Sanoin: "En minä ole soittanut. Olimme kirkossa -
ja kännykkä oli käsilaukussa koko ajan.
Hän sanoi: "Ei, puhelu tuli sinulta kello yksitoista.
Kännykässä tuli hengellinen laulu, alusta loppuun, ihana kuoro lauloi, -
ei mitään sivuääniä." Ja meillä kun on kirkossa -
ainakin yli sata pikkulapsia, jotka temmeltää siellä.
Koko tämä virsi laulettiin kauniisti.
Hain kännykkäni, avasin ja katsoin.
Minun kännykästäni oli puhelu soitettu kello yksitoista, -
koko laulu oli laulettu ja hinta oli mennyt minulta.
Ja kun me siinä ihmettelimme, että Jumala lähetti enkelin -
avaamaan käsilaukkuni, ottamaan kännykkäni ja kiertämään numeron, -
joka ei ollut kännykässäni, niin hän ymmärsi.
Sanoin: "Jumala kutsuu sinua."
Et varmaan kulje suoralla tiellä." Mitä hän ei tehnytkään.
Sen jälkeen hän uudestaan astui Herran tielle -
ja tänä päivänä kulkee uskossa olevana miehenä.
Että näin Herra kosketti häntä.
Toisella kertaa, näistä kännyköistä tuli mieleeni, -
eräänä yönä kolmen aikaan istuin olohuoneen sohvalla ja rukoilin -
ja yhtäkkiä eteeni ilmestyi näky.
Näyssä näin kuinka minä itse nousin tuolilta ja kuljin pöydän ääreen, -
nostin kännykän ja siinä suurilla painokirjaimilla luki nimi, -
sanotaan nyt vaikka Sointu.
Tiesin hyvin, kuka oli henkilö. Sitten se näky otettiin pois.
Aamiaispöydässä kerroin miehelleni:
"Herra näytti tämän henkilön nimen. Minun ehkä pitää soittaa hänelle."
Olin hiljattain saanut häneltä kirjeen, jossa hän syytti minua, -
etten ollenkaan anna aikaa hänelle ja hänen suruilleen, -
joille olin antanut ihan tarpeeksi aikaa.
Juuri kun olin kertonut miehelleni, henkilö oli puhelimen päässä.
"Haluan tavata sinut tänä aamuna ja sinun pitää antaa minulle aikaa.
Olen tunnin päästä kotonanne." Hän saapui ja asia tuli järjestykseen.
Näin Jumala antaa tilaisuuksia. Hän ei pyytänyt anteeksi, minä pyysin.
Heti kun hän saapui, sanoin, että olen hyvin pahoillani, -
etten ole antanut tarpeeksi aikaa.
Hän ihan kylmästi sanoi, että käy niin ja olemme ystäviä edelleen.
Että kaikkein tärkeintä on ihmisen elämässä olla ensimmäinen, -
joka pyytää anteeksi, vaikka vika olis toisessa henkilössä.
Jumala on aina valmis antamaan meille anteeksi.
Meidän pitää antaa anteeksi toisille ja ystävyyssuhteen pitää jatkua.
Ennen kuin tulin uskoon, olin kirkossa kotiseudullani Suomessa.
Lasteni kanssa olin lomalla.
Polvistuin siellä ehtoollispöytään muiden mukana.
Yhtäkkiä kuulin valtavan äänen taivaasta kaikuvan kaikkialla.
Ääni sanoi: "Sinä tulet pelastumaan ja kanssasi perhekuntasi pelastuu."
Ymmärsin, että Jumala puhui, mutta en sitä, mitä Hän sillä tarkoitti.
Pelastus ei kuulunut minun sanavarastooni.
Kului viisi vuotta, niin Jumala armossaan pelasti minut.
Jos sinä, katsojani, et ole vielä uskossa, niin neuvon sinua:
Jumala haluaa sinutkin pelastaa. Kun sinä huudat Jumalan puoleen, -
Hän pelastaa sinut ja kanssasi koko perhekuntasi.
Pelastus on kaikkein tärkeintä ihmiselämässä.
Että tunnemme Kristuksen Vapahtajanamme.
Kutsu häntä jo tänä päivänä elämäsi Herraksi ja Vapahtajaksi.
Tekstitys: Johanna Holmström