Tervetuloa Sanaa naisilta -ohjelmaan.
Olen Kyllikki Malkki ja tänään on aiheena "Uskollinen tähkänpoimija".
Luen Ruutin kirjan alusta tähän tekstiä.
Siihen aikaan kun tuomarit hallitsivat, tuli nälänhätä maahan.
Silloin muuan Juudan Beetlehemin mies lähti sieltä -
ja asettui vaimonsa ja poikiensa kanssa asumaan Mooabin maahan.
Miehen nimi oli Elimelek, ja hänen vaimonsa nimi Noomi -
ja hänen kahden poikansa nimet Mahlon ja Kiljon.
He olivat efratilaisia Juudan Beetlehemistä.
Niin he tulivat Mooabin maahan ja oleskelivat siellä.
Elimelek, Noomin mies kuoli ja Noomi jäi jälkeen kahden poikansa kanssa.
Nämä ottivat itselleen mooabilaiset vaimot; -
toisen nimi oli Orpa ja toisen nimi Ruut.
He asuivat siellä noin 10 vuotta.
Mutta myös nuo molemmat, Mahlon ja Kiljon, kuolivat, -
niin että vaimo jäi yksin jälkeen kahdesta pojastaan ja miehestään.
Jatketaan vähän myöhemmin.
Näillä henkilöillä on erikoiset nimet.
Elimelek tarkoittaa, Jumala on minun kuninkaani, -
ja Noomi, miellyttävä ja onnellinen, suloinen.
Mahlon on heikko, sairas.
Kiljon tarkoittaa tuhoa, tai hävitystä.
Orpa on uppiniskainen, kaksimielinen, horjuva, -
ja Ruut ystävällisyys ja tyytyväisyys.
Juudan Beetlehemiin tuli nälänhätä. Leivän talossa loppui leipä.
Silloin Elimelek, vaikka hän sanoi: "Jumala on minun kuninkaani", -
ajatteli, että on lähdettävä sinne, missä on leipää.
Hän ajatteli, että sitä on Mooabin maassa.
Hän vei perheensä sinne Mooabin maahan.
Siellä Mooabin maassa tämä Elimelek sitten kuoli.
Pojat ottivat sieltä Mooabin maasta vaimot itselleen, Kiljon ja Mahlon.
Molemmat pojat kuolivat, -
ja jäi pelkästään Noomi ja nämä miniät, Orpa ja Ruut.
Olen miettinyt tätä Raamatun kohtaa ja ihmetellyt, -
että mies, joka sanoo: "Jumala on mun kuninkaani", -
lähti pois leivän talosta.
Lähti pois sieltä, missä Jumalaa ylistettiin ja palvottiin, -
jossa oli Jumalan leipää tarjolla.
Hän lähti pois ja vei koko perheensä sinne vieraalle maalle, -
jossa seurasi sitten surua ja murhetta ja tuskaa tälle Noomille.
Noomi oli hyväluontoinen ja sävyisä. Hän meni miehensä mukaan, -
vaikka hän ehkä sydämessään ajatteli sen virheratkaisuksi.
Mutta tarina on toisaalta tosi ihana tarina -
ja kertomus täällä Raamatun lehdillä ja tositapahtuma.
Vaikka nää kaikki miehet, jotka oli viety sinne vieraalle maalle, -
jossa ei ollu Jumalan sanan leipää, ylistystä ei Jumalan läheisyyttä, -
Jumala kuitenkin näki Noomin sydämeen.
Hän näki Orpan sydämeen ja Ruutin sydämeen.
Kun sinne Mooabin maahan tuli nälänhätä, -
Noomi kuuli, mistä hän oli lähtenyt, siellä saattaisi olla leipää.
Hän päätti, että minä lähden sinne Beetlehemiin takaisin.
Miniät lähti mukaan ja päättivät, että he menevät kaikki kolme.
Mutta Noomi sanoi: -
"Älkää tyttäreni, palatkaa sinne, missä on teidän isienne maja".
Täällä sanotaan, ensimmäisen luvun 11. jakeessa näin: -
Kääntykää takaisin tyttäreni; miksi lähtisitte kanssani?
Voinko minä enää saada poikia miehiksenne?
Kääntykää takaisin, menkää, -
sillä olen liian vanha joutuakseni miehelään.
Vaikka vielä tänä yönä joutuisin miehelään ja synnyttäisin poikia, -
ette kai te odottaisi, kunnes he kasvaisivat suuriksi.
Ette kai te olisi miehelään menemättä.
Ei, tyttäreni; olen murheissani teidän tähtenne, -
sillä Herran käsi on sattunut minuun.
Miniät nosti äänensä ja korottivat ja itkivät -
ja Orpa suuteli anoppiaan jäähyväisiksi ja palasi kotiin.
Orpan nimikin jo kertoo, että hän oli tavallaan hyvin horjuva, -
ja kaksimielinen, ei tienny, mitä halusi.
Ruut vastasi: "Älä vaadi minua jättämään sinua -
ja kääntymään pois sinun tyköäsi.
Sillä mihin sinä menet, sinne minäkin menen.
Mihin sinä jäät, minäkin jään.
Sinun kansasi on minun kansani, sinun Jumalasi on minun Jumalani.
Missä sinä kuolet, sinne minäkin tahdon kuolla ja tulla haudatuksi.
Herra rangaiskoon minua, jos muu kuin kuolema meidät erottaa."
Ruutin sydän oli vakaa.
Hän oli tyytyväinen, vaikka oli menettänyt miehensä -
ja oli anoppinsa kanssa. Hän oli sitoutunut anoppiinsa.
Hän halusi huolehtia anopistaan ja ajatteli, -
minne sä Noomi meet, sinne minä myös tahdon mennä -
ja tulla haudatuksi, minne sinä rakas anoppini tulet haudatuksi.
Noomi ei sanonut enää mitään, eikä vastustellut -
ja antoi Ruutin tulla mukanansa.
Kun he palasivat Beetlehemiin, hänet otettiin vastaan riemuiten.
Mutta Noomi oli murheinen sanoen: Älkää mua sanoko enää onnelliseks, -
sillä katkeruutta minä olen saanut vieraalla maalla, -
itkua ja tuskaa.
Sitten Noomi sano sille Ruutille, että leipääki tarvittas, -
ja meillä on tuolla semmonen sukulunastaja.
Menepä sinne pellolle ja poimi tähkäpäitä, mitä jää.
Ruut oli tottelevainen ja kuuliainen ja meni pellolle.
Jokainen Raamattua lukenut tietää, -
kuinka ihanasti Ruut palveli siellä pellolla, -
poimi niitä tähkäpäitä, toi anopilleen ja he saivat leipää.
Anoppi neuvoi häntä sitten, että pysy siellä Booaksen pellolla.
Booas kiinnitti heti ensimmäisenä päivänä katseensa Ruutiin, -
suloiseen, nuoreen naiseen. Varmaan hänen sydämessään liikahti.
Hän sanoi, että pysy mun pellolla.
Saat kerätä enemmänkin, kuin vain tähkäpäitä, jotka tippuu reunoille.
Hän antoi vielä pussillisen mukaan sanoen, -
että viepä sinne sun anopilles terveisiä.
Ruut oli onnellinen ja kertoi anopille, -
näin ihanasti häntä on kohdeltu ja hän on saanut leipää heille.
Noomi neuvoi sitten, kun oli puinnit puitu ja niin pois päin.
Menepä sinne Booaksen jalkapohjiin nukkumaan. Booas löysi hänet sieltä.
Booas sukulunasti Ruutin omaksi vaimokseen.
Tämä on niin ihmeellinen kertomus siitä, vaikka tulee se tilanne, -
että Elimelek vei perheensä pois Jumalan läsnäolosta, -
Jumalan hyvyydestä, Jumalan leivän äärestä, leivän talosta, -
pois siitä ihanasta ylistyksestä, joka oli Juudan heimon keskellä.
Jumala oli armollinen Noomin tähden, -
koska Noomin sydän rakasti Jumalaa siellä Mooabin maalla.
Jumala oli armollinen, kun näki Noomin sydämen kaipauksen -
palata sinne, mistä oli lähtenyt.
Jumala oli armollinen ja johdatti ja antoi uskollisen miniän.
Monta kertaa me saadaan ajatella, minkälaisia miniät ja vävyt ovat.
Onko he hyviä, vai tottelemattomia, vai epävakaita, tai mitä.
Ruut oli hyvä miniä ja Noomi oli onnellisessa asemassa.
Kun aika tuli, niin Booas ja Ruut viettivät hääjuhlaa -
ja saivat onnellisen päätöksen.
Tästä tarinasta lähtee suku- luettelot aina Jeesukseen saakka.
Kuinka onnellisia he olivatkaan, -
kun saivat palvella Jumalaa yhdessä, Noomi ja Ruut.
Mä olen ajatellut joskus, että me ei tajuta, -
että Jumalan läsnäolossa on paras paikka.
Leivän talossa, Jumalan sanan ääressä on paras paikka.
Me lähdetään etsimään vierailta mailta, -
Mooabista tai jostakin, sydämen janoon ja tyydytykseen leipää.
Mutta sieltä ei löydy leipää, joka meidän sydämen janon täyttäisi.
Sen tähden olen ajatellut:
Voi meitä suomalaisia, palataan takaisin siihen Jumalan läsnäoloon -
rukoilemaan ja ylistämään Häntä ja siunaamaan kansaamme, -
hallitusmiehiä, eduskuntaa ja niin pois päin.
Siunaamaan heitä ja sitä maata, sitä satoa, joka maassa kasvaa, -
että se tuottaisi konkreettisen ruoan ja leivän meidän kansallemme.
Siunata, että Jumalan sana saisi istutettuna sydämiimme, -
olla se siemen, josta lähtee Jumalan läsnäolo.
Mä oon ajatellu sitä, -
että meihin suomalaisiin on istutettu paljon Jumalan sanaa.
On kylvetty kouluissa kymmeniä vuosia, on kirkoissa saarnattu.
Jokaisen suomalaisen sydämeen on istutettu Jumalan sana, -
tietoisuus siitä, että Jumala on kaikkivaltias ja kaikkivoipa.
Mutta me on lähdetty, niin kuin Elimelek, pois siitä läsnäolosta, -
unohdettu se siemen, joka on sydämessä.
Se on aivan kuin mustan mullan alla, ei ole päässyt itämään.
Mut mä uskon, että tulee päivä, -
jolloin Jumalan sanan siemen saa nousta sydämestä ja tulla esiin.
Jumalan valtakunta saa ilmestyä tässä maassa.
Mä oikein tahdon julistaa tänään, -
että kasvakoon se Jumalan sanan siemen sun sydämessäs -
ja nouskoon idulle ja nouskoon tähkälle saakka, -
että Jumala voi ilmestyä tässä maassa.
Me ajatellaan, herätys on tulossa, mut se tulee sydämestä.
Jumalan sanan kylvetty, istutettu siemen, -
nouskoon sieltä ja virvoittakoon meitä, -
niin kuin se virvoitti Ruutia ja Noomia, -
He saivat sieltä Booaksen pellolta niitä tähkäpäitä noukkia -
ja saivat tulla ravituiksi.
Kiitos Isä siitä, että sun siemenesi, se sanan siemen -
on kylvetty tähän maahan.
Haluan julistaa, että tulkoon se virvoittava Jumalan sade, -
että tuo siemen saa nousta ja kasvaa ja kohota tässä maassa, -
niin että se leivän sanan taloon palaaminen, -
Jumalan läsnäoloon palaaminen on mahdollista.
Että kansan keskellä rukoukset nousee -
ja Jumalan sanan ja Jumalan kunnioittaminen nousee.
Että tuo Noomin ja Ruutin uskol- lisuus saa nousta kukoistukseen.
Tulkaa kotiin sieltä Mooabin maasta.
Tulkaa sinne Beetlehemiin, leivän taloon, Jumalan sanan äärelle.
Syökää tätä Jumalan sanaa, -
sillä se on vahva ja luja perustus jokaisen ihmisen elämään.
Se on mun elämään. En eläisi ilman tätä sanaa.
Se on myös sun elämään perustus ja lujuus, jolla sä voit seisoa.
Jeesuksen nimessä, Aamen.
Tekstitys: Tarja Korkeamäki