Ammanissa, Jordaniassa, katolilaisen kirkon piha ja lastentarha -
on muutettu irakilaisten pakolaisten yhteisöksi.
Kirkkopihan parakeissa asuu noin 40 ihmistä.
He kuluttavat aikaa, odottavat, että jostain avautuisi ovi uuteen maahan.
Irakin kristityt menettivät Isisin tultua kaiken.
Isis antoi heille kolme vaihtoehtoa: -
käännytte islamiin ja maksatte Isisille, kuolette tai lähdette maasta.
Kotimaahan heillä ei ole enää paluuta.
10. kesäkuuta Isis miehitti Mosulin, jonka jälkeen Isisin joukot -
ottivat kristityiltä omaisuuden ja ajoivat heidät pakoon.
Monia kristittyjä myös tapettiin.
Naisia, lapsia ja tyttöjä otettiin kiinni -
ja heitä myytiin 500 dollarilla orjiksi.
Kesäkuun lopussa Mosulia pommitettiin -
ja Isis otti sen kokonaan haltuunsa.
Isis pommitti ja teki ohjusiskuja.
Pommit tuhosivat ihmisten koteja.
Useat ihmiset kuolivat ohjusiskuissa.
Pakenimme, koska halusimme lapsemme turvaan.
Ihmiset ryntäsivät pakoon mopoilla, autoilla ja kävellen.
He jättivät kaiken taakseen, koko omaisuutensa.
He saivat viisumin Jordaniasta ja muuttivat -
Karitas-järjestön ja Pipliaseuran ylläpitämään pakolaiskeskukseen.
Toimitamme pakolaisille perustarvikkeita -
kuten patjoja, ruokaa, hygieniatarvikkeita,
maitoa, pattereita ja peittoja.
Meidän on ojennettava auttava kätemme hädässä oleville.
Pakolaisyhteisön vanhin mies, Tamer, on ammatiltaan opettaja.
Hän eli hyvää elämää perheineen Mosulissa.
Isisin saavuttua pakomatka alkoi.
Pakomatkalla nukuimme kaduilla, puistoissa ja kirkon parkkipaikoilla, -
koska meillä ei ollut suojaa.
Vietimme näin yöt ja päivät.
Meillä ei ollut rahaa edes ruokaan.
Jos jollain oli rahaa, hän osti meille kaikille ruokaa.
He ovat jumissa kirkon pihalla. Tunnelma on lamaantunut, -
koska he eivät saa tehdä töitä.
Työnteko saattaa aiheuttaa maastakarkotuksen.
Lasten olisi mahdollista käydä koulua mutta perheillä ei ole varaa siihen.
Usko tuo turvaa. Pipliaseura lahjoittaa Raamattuja kristityille pakolaisille.
Tämän pakolaiskeskuksen asukkaat ovat saaneet Raamatut -
omalla äidinkielellään arameaksi.
Tarjoamme Raamatut kristityille pakolaisille.
Tämä on heille yksi tärkeimmästä asiasta.
Pakolaiset saapuvat Irakin Mosulista.
He joutuivat pakenemaan uskonsa tähden.
He ovat kertoneet meille, että heille on tärkeintä saada -
ensiksi Raamattu, Jumalan sana. Ja sitten vasta ruokaa.
Sen sijaan Syyrian muslimipakolaisten -
avustustarvikkeiden mukaan ei liitetä Raamattuja.
Apu ei ole ehdollistettua.
Kirkon yhteydessä oleva päiväkoti on muutettu ruokasaliksi.
Seinältä löytyy listat siivous-, keittiö, ja leivänhakuvuoroille.
Listalle merkitään myös vuorot pyykinpesulle ja suihkussa käymiselle.
Elämä on täällä rankkaa, koska meillä ei ole työtä tai koulua.
Päivät ovat pitkästyttäviä.
Päivä koostuu siivoamisesta, ruoanlaitosta ja tiskaamisesta.
Joskus täällä käy vieraita.
Lauantaisin käymme kirkossa. Useimmat käyvät kirkossa päivittäin.
Nuoret katselevat televisiota, yrittävät kuluttaa aikaansa pelaten -
tai välillä heidän luonaan käy englanninopettaja.
Onnellisinta aikaa oli se, kun olimme Irakissa.
Kun kaikki oli hyvin ja näin lasteni kasvavan.
Tulevaisuus on täysin näköalaton, en tiedä, mihin päädymme.
Irakiin emme voi enää koskaan palata. Se on mennyttä.
Haluamme ulos täältä Amerikkaan, Australiaan, -
Eurooppaan, minne tahansa.
Vierailimme taannoin erään pakolaisperheen luona.
Keskustelimme heidän kanssaan. Kun oli aika lähteä, -
perheen äiti pyysi, että tulisin taas vierailemaan heille.
Lupasin tulla. Sanoin, että pyydän vapaaehtoisiamme tuomaan sinulle -
ruokaa ja maitoa joka kuukausi. Älä huoli.
Hän sanoi, etten tarkoittanut tätä.
Olemme kiitollisia siitä, että annatte meille aikaasi.
Istut kanssamme, keskustelet, kuuntelet tarinoitamme -
ja leikit lastemme kanssa. Tämä koskettaa meitä.
Monet järjestöt tarjoavat vain ruokaa ja perustarpeita, -
mutta sinä kohtaat meidät ihmisinä.
Pyydämme apua ja ymmärrystä meille.
Meillä ei ole enää mitään mahdollisuutta palata takaisin Irakiin.
Talomme ja kaikki omaisuutemme on otettu meiltä pois.
Isisin tavoitteena on tappaa ja ajaa pois kaikki kristityt Lähi-idästä.
Kristityt ovat jättäneet maansa, kaiken omaisuutensa.
Rukoilen Jumalaa olemaan meille armollinen -
ja osoittamaan meille tien eteenpäin, jonkun polun, jota kulkea.
Suomennos: Katri Saarela Tekstitys: Annukka Eskola