SALAAM ALEIKUM
Onko sinulla tapana juhlia: syntymä- päiviä, häitä, suvun kokoontumisia?
Onko juhlilla merkittävä rooli elämässäsi?
Kerron sinulle nyt erään yllättävän asian.
Juhliminen ei ole ihmisten keksintö, -
vaan ajatus juhlista on peräisin Jumalalta.
Hän näet sääti määräaikoja juhlia varten.
Tervetuloa ohjelmamme pariin!
Edessämme on hieno matka rabbi Jasonin kanssa.
Mitä kuuluu, veljeni? Shalom, salaam aleikum!
Meillä on tänään todella kiehtova aihe: puhumme juhlista ja juhlimisesta.
Luuletko Jumalan iloitsevan siitä, -
kun me ihmiset juhlimme yhdessä joko perheenä tai seurakuntana?
Varmasti. Jumalahan loi kaiken meille lahjaksi, meidän parhaaksemme, -
joten Hän on mielissään, kun ihmiset elävät iloiten täyttä elämää.
Eräs juutalainen mietelause sanoo, että Jumala vaatii meidät tilille -
kaikista niistä meille antamistaan hyvistä asioista, joista emme iloinneet.
Eli Jumala haluaa meidän nauttivan asioista oikealla tavalla.
Kyllä, kaikista niistä siunauksista, joita Hän on suonut elämäämme.
Jumala ei siis nähtävästi ole mikään apea vanha setä?
Hän ei ole apea tai vanha eikä liioin kiukkuinen.
Jumala on hyväntuulinen, ja Hän on luvannut meillekin iloa ja riemua.
Hän haluaa meidän iloitsevan ja naut- tivan kaikesta antamastaan hyvästä -
― niin pienistä kuin suurista asioista.
Mielenkiintoista kyllä, monet ihmiset tuntuvat ajattelevan, -
että juhlimisessa ja ilossa olisi jotakin jumalatonta tai synnillistä.
Mutta eihän sen niin pitäisi olla.
Ei suinkaan pitäisi. Hyvät juhlat ovat Jumalalle mieluisia.
Siksi puhummekin nyt juhlimisesta.
Kristittynä olen toki lukenut Raamatun juhlista.
Mutta olen kutakuinkin tietämätön juhlien juutalaisesta taustasta.
Siirrymme siis aihealueelle, josta en tiedä yhtikäs mitään.
Joten olethan kärsivällinen minua ja kysymyksiäni kohtaan.
Kolmannen Mooseksen kirjan 23. luvussa puhutaan juhlista.
3. Moos. 23:1 sanoo: "Ja Herra puhui Moosekselle sanoen: -
'Puhu israelilaisille ja sano heille: -
Herran juhla-ajat, joiksi teidän on kuulutettava pyhät kokoukset, -
minun juhla-aikani, ovat nämä." Tämä kohta todella kolahti minuun.
Kyse ei siis ole vain meidän ihmisten omista juhlista, kuten syntymäpäivistä,
vaan tässähän Herra sanoo, että nämä ovat Hänen juhliansa.
Voisitko avata meille sitä, miksi Herra puhuu asiasta näin henkilökohtaisesti?
On pari tärkeää näkökohtaa. Ensinnäkin tulee ymmärtää, -
että Jumala haluaa toimia ihmisten kanssa määräaikoina.
Elämä on monella tavalla niin kiireistä, -
että hyvä, jos löydämme aikaa edes perheelle ja ystäville.
Jos siis töin tuskin saan mahdutettua perhettä ja ystäviä aikatauluuni, -
niin miten ihmeessä sovitan vielä Jumalankin siihen?
Sanoilla "nämä ovat minun juhla-aikani" -
Jumala tavallaan kehottaa meitä irtautumaan arjen aikasyöpöistä -
ja antamaan niiden sijasta tiettyinä määräaikoina aikaa läheisillemme.
Voimme silloin syventää yhteyttämme toisiin ja juhlia Jumalan hyviä tekoja.
Löytyykö ajatus "minun juhlistani" vain Kolmannesta Mooseksen kirjasta?
Minne ylipäänsä juontaa juurensa ajatus määräajoista ja ajanjaksoista, -
jolloin Jumala odottaa meidän seuraamme?
Se juontuu nähdäkseni aivan alkuhetkiin eli luomiseen.
Kuten olemme aiemminkin puhuneet, Jumala loi ajan ja tilan, -
ja nehän ovat kaikkien suhteiden perusta.
Raamatussa sanotaan, että Jumala loi auringon ja kuun taivaalle -
"merkeiksi osoittamaan aikoja, päiviä ja vuosia".
Raamatullinen aikoja merkitsevä sana on moadim.
Se tarkoittaa siis määrättyjä aikoja. Samaa sanaa käytetään myös -
3. Moos. 23:ssa, jossa puhutaan Jumalan juhlista.
Aurinko ja etenkin kuu punottiin siis osaksi luomakuntaa -
muistuttamaan ajoista, jolloin tulee lähestyä Jumalaa ja ylistää Häntä.
Jumalalla toisin sanoen oli jo alun alkaen ajatus siitä, -
että meidän on tiettyinä aikoina lähes- tyttävä Häntä, ja siksi Hän loi ajan.
Aivan. Ja tämä liittyy ensimmäiseen niistä seitsemästä juhlasta, -
jotka on mainittu 3. Mooseksen kirjan 23. luvussa.
Ensimmäinen juhlista on sapatti.
Työtä on tehtävä kuutena päivänä viikossa ja seitsemäntenä levättävä.
Jumala loi maailman kuutena päivänä ja seitsemäntenä päivänä lepäsi.
Meidänkin on varattava itsellemme lepopäivä, -
jolloin voimme viettää aikaa läheistemme ja Jumalan yhteydessä.
Silloin voimme myös muistella vapautumistamme orjuudesta.
Ajatteletko, että jos Jumala astuisi tänään keskuuteemme, -
Hän laittaisi ensitöikseen älypuhelimemme syrjään -
ja sanoisi haluavansa viettää aikaa kanssamme? - Varmasti, -
ainakin yksi päivä on voitava olla ilman älypuhelimia.
Sapattina juhlimme myös vapautumistamme orjuudesta.
Pointti on se, että jos emme pysty hetkeksikään irtautumaan -
arjen kiireistä ja teknologiasta -
ja keskittymään tärkeimpiin asioihin eli ihmissuhteisiimme ja Jumalaan, -
niin totuus on se, että olemme edelleen orjia.
Olemme tällöin ajan, paikan ja materian orjia.
Meidän on päästävä eroon orjuudesta.
Jumalahan haluaa vapauttaa meidät siitä. - Ehdottomasti haluaa.
3. Mooseksen kirja puhuu siis seitsemästä juhlasta.
Onko numerolla seitsemän tässä yhteydessä merkitystä?
Kertoisitko näistä seitsemästä juhlasta ja miten ne liittyvät meihin tänään?
Näillä seitsemällä juhlalla on suuri merkitys.
Luku seitsemänhän edustaa täyteyttä ja täydellisyyttä.
Sapatti on se aika viikosta, jolloin hakeudumme Jumalan yhteyteen.
Lisäksi 3. Moos. 23 mainitsee kolme kevätjuhlaa ja kolme syysjuhlaa.
Tällä on tärkeä merkitys erityisesti Jeshuan seuraajille eli kristityille, -
koska kolme ensimmäistä juhlaa -
täyttyivät Herran ensimmäisessä tulemuksessa.
Monet eivät käsitä sitä, että Jeshuan elämän kaikki päätapahtumat -
ajoittuivat juutalaisten juhlien aikaan.
Myös näiden seitsemän juhlan? - Kyllä. Ne liittyvät kaikki toisiinsa.
Jeesushan uhrattiin pääsiäiskaritsana. Sen lisäksi hän myös nousi kuolleista -
juutalaisen juhlan eli ensihedelmien juhlan (jom habikurim) aikaan.
Henkensä hän vuodatti shavuotina eli helluntaina.
Nämä kolme juhlaa siis täyttyivät ensimmäisessä tulemuksessa.
Sen sijaan kesällä ei ole mitään juhlia, -
ja tätä aikakautta olemme eläneet Messiaan ylösnousemuksesta asti.
Odotamme vielä juhlien toista kautta eli syysjuhlia.
Ne käynnistyvät pasuunansoiton päivällä (jom terua, rosh hashana).
Sitten tulee sovituspäivä eli jom kippur -
ja sen jälkeen lehtimajanjuhla eli sukkot.
Sen myötä koittaa lopulta messiaanisen valtakunnan aika.
Elämme siis tällä hetkellä helluntain jälkeistä kesän aikaa.
Uskon, että seurakunta on elänyt -
viimeiset kaksituhatta vuotta odotuksen aikaa.
Uskon myös, että olemme siirtymässä raamatullisten syysjuhlien aikaan, -
jolloin valmistaudutaan Messiaan toiseen tulemukseen.
Se saattaa tapahtua piankin. - Jos Luoja suo.
Tarkoituksemme on käsitellä jokaista 3. Moos. 23:ssa mainittua juhlaa.
Aloitamme juuri äsken mainitsemastamme juhlasta -
eli ensihedelmien juhlasta. Siitä puhutaan kohdassa 3. Moos. 23:9-14.
Mikä tässä juhlassa on erityistä, ja mikä sen merkitys on?
Ensihedelmien juhla kytkeytyy pääsiäiseen, -
johon tutustuimme viime jaksossa.
Jumala määräsi, että toisena pääsiäispäivänä -
eli raamatullisen nisan-kuun 16. päivänä -
Hänen kansansa on tuotava ensisato tai ensihedelmät eli reshit katsir -
Herralle heilutusuhriksi.
Jokaisen maanviljelijän oli siis odotettava peltonsa ensisatoa -
ja uhrattava se sitten Herralle?
Kyllä. Lisäksi toisena pääsiäispäivänä -
ylipappi lähti muiden pappien kanssa käymään -
Jerusalemin ympäristössä sijaitsevilla pelloilla.
Heidän tuli leikata sieltä omer- mitallinen ohran ensisatoa mukaansa.
Ohra paahdettiin ja siihen sekoitettiin suitsutusainetta ja öljyä, -
minkä jälkeen ohralyhde uhrattiin Herralle heilutusuhrina.
Sillä ilmaistiin kiitollisuutta ja uskoa siihen, -
että Jumala siunaisi kansaa runsaalla sadolla.
On myös kysyttävä, miksi ensi- hedelmät ovat niin merkittävä aihe.
Miksi on tärkeä ymmärtää sitä?
Se johtuu siitä, että raamatullisesti ensimmäinen kuuluu Jumalalle.
Esikoislapsi kuuluu Jumalalle.
Samoin ensin syntynyt eläin ja sadon ensihedelmät kuuluvat Jumalalle.
Kun egyptiläiset eivät päästäneet Israelin lapsia lähtemään, -
Jumala otti egyptiläisten esikoiset.
Näin siksi, että egyptiläiset olivat sortaneet Jumalan esikoista Israelia.
Yksi syy on se, että esikoinen edustaa tavallaan parasta laatua.
Mietitään vaikka häitä. Niissä morsian ja sulhanen leikkaavat hääkakun.
Kuka saa ensimmäisen palan? - Morsian?
Ei, vaan sulhanen. Se on tapa osoittaa kunnioitusta toista kohtaan.
Arvostusta ja rakkautta.
Eli halua antaa parasta sille, jota rakastaa. - Totta.
Jumalakin ansaitsee ensihedelmät niin ajastamme kuin varoistammekin.
Hän ansaitsee ensihedelmät, -
aivan kuten maanviljelijät toivat Herralle satonsa ensihedelmät.
Ensimmäinen on siis tavallaan ensiluokkaisin, paras.
Antaminen vaatii uskoa, -
koska on mahdollista nähdä vain sen- hetkinen saldo mutta ei lopputulemaa.
Siksi vaatii uskoa antaa Jumalalle omat ensihedelmänsä.
Mutta Jumala arvostaakin sen vuoksi juuri tällaista antamista valtavasti.
Eli meidän tulisi antaa paras osa energiastamme Jumalalle, -
esimerkiksi tutkimalla Sanaa aamuisin eikä vasta puoliunessa illalla.
Itse kiitän ensimmäiseksi aamulla Jumalaa siitä, että olen saanut herätä.
Kiitän Häntä kaikesta, mitä olen Häneltä saanut, -
kyvystä nähdä ja liikkua ja elämästä kaiken kaikkiaan.
Voimme antaa Jumalalle ensierän varoistamme, -
ensiosuuden sanoistamme rukousta varten -
ja ajankäytöstämme Raamatun lukua varten.
Hän on ensimmäisen osuuden arvoinen.
1. Korinttolaiskirje 15:23 sanoo: "... mutta jokainen vuorollaan: -
esikoisena Kristus, sitten Kristuksen omat hänen tulemuksessaan."
Eli myös Kristusta kuvataan esikoiseksi.
Aivan, ja tämä on merkityksellinen näkökohta.
Jeesushan antoi henkensä pääsiäisuhrikaritsana.
Lisäksi hän nousi ylös kuolleista ensi- hedelmien juhlana (jom habikurim).
Tämän seikan merkitys liittyy siihen, -
että hyvä ensisato takaa myös runsaan loppusadon.
Raamattu sanoo, että Jeesus herätettiin kuolleista -
esikoisena niiden joukosta, jotka ovat kuolleet.
Tähän liittyy lupaus: Jeesuksen ylösnousemus takaa sen, -
että kaikki, jotka uskovat häneen, nousevat myös kuolleista.
Siksi Matteus 27 kertoo siitä, miten Messiaan kuollessa -
"haudat aukenivat, ja monta nukku- neiden pyhien ruumista nousi ylös".
Se oli konkreettinen esimerkki ensihedelmästä -
eli siitä, että ylösnousemus on totta. Jumala näytti siten käytännössä, -
mitä tulevaisuudessa tulisi tapahtumaan.
Tarkoitatko ikuista elämää Jumalan kanssa -
ja pelastusvarmuutta Jeesuksessa Kristuksessa?
Nimenomaan. Kaikki ovat ensim- mäisen Aadamin synnistä osallisia.
Jeesus, eli toinen Aadam, kuoli, -
jotta me saisimme anteeksiannon ja elämän.
Ylösnousemuksen ensihedelmä on tarkoitettu lupaukseksi, -
joka antaa meille toivon. - Missä mielessä?
Mietitäänpä tätä hetki. Kun opetuslapset -
olivat nähneet Jeesuksen kuolevan ja tulevan haudatuksi, -
he sulkeutuivat peloissaan yläsaliin ajatellen, -
etteivät halua kokea Jeesuksen kohtaloa
Kaikki, mihin he olivat uskoneet, joutui tuolloin kyseenalaiseksi.
Kaikki se, minkä he olivat jättäneet taakseen seuratakseen Herraa.
He olivat ajatelleet Jeesuksen olevan maailman pelastaja.
He eivät osanneet odottaa sellaista loppua. Voin kertoa yhden tarinan.
Kun menin naimisiin ja muutin yhteen vaimoni Stephanien kanssa, -
hän toi mukanaan kaksi kissaansa.
Hän on kissaihminen, minä taas pidän enemmän koirista.
Toisen kissan nimi oli Tehila. Tehila tarkoittaa ylistystä.
Suoritin tuolloin jatko-opintoja. Kun tulin lopputenteistä kotiin, -
kysyin vaimoltani, oliko hän nähnyt Tehilaa hetkeen.
Hän vastasi, ettei ollut löytänyt Tehilaa mistään, vaikka oli etsinyt.
Kerroin varovasti nähneeni auton alle jääneen kissan, -
joka näytti aivan Tehilalta. Vaimoni tietysti järkyttyi.
Lähdimme sitten katsomaan kadulle kissaa.
Kävin tarkastamassa, oliko kissa mahdollisesti Tehila, -
mutta en pystynyt sanomaan, koska kissa oli niin ruhjoutunut.
Palasimme kotiin vaimoni itkiessä kissan kohtaloa.
Minä taas koin syyllisyyttä, -
että ehkä kissa oli päässyt ulos aamulla kotoa lähtiessäni.
Yhtäkkiä vaimoni kysyi: "Kuulitko tuon?" "Minkä?" kysyin.
"Tehilan", hän vastasi. Hän väitti kuulleensa äänen toistamiseen.
Rauhoittelin häntä ja sanoin, että äänet johtunevat järkytyksestä.
Kolmannella kerralla minäkin jo kuulin jotain.
Aloimme etsiä, ja ääni tuntui tulevan kuivausrummusta.
Avasin rummun oven ― ja kissahan sieltä ampaisi ulos.
Surumme vaihtui sillä samalla hetkellä iloksi.
Opetuslapset kokivat jotakin samankaltaista Jeesuksen haudalla.
He itkivät ja olivat peloissaan. Mutta kun Jeesus ilmestyi -
kolmantena päivänä haudastaan ylösnousseena, kaikki muuttui.
Ei mennyt kauaakaan, kun he jo julistivat kaduilla Jeshua Messiasta.
He kokivat läpikotaisen muutoksen.
He saivat toivon. - Ja toivo ponnistaa lupauksesta.
Toivon perusta on siinä, että Jumala täyttää meille antamansa lupaukset: -
Hän herättää meidät kuolleista ja antaa ikuisen elämän.
Entä mitä muuta merkitystä tällä jom habikurim -juhlalla on?
Onko niin, että jom tarkoittaa päivää ja habikurim ensimmäisiä?
Mitä muita merkityksiä tällä juhlapäivällä on?
Juhlan nimi viittaa sen merkitykseen.
Se voi tarkoittaa ensihedelmien päivää tai viitata myös esikoiseen.
Kuten mainitsimme, Messias on luomakunnan esikoinen.
Hän on myös esikoinen kuolleista nousseiden joukossa.
Niinpä tämä juhlapäivä kantaa mukanaan -
lupauksen ylösnousemuksesta ja iankaikkisesta elämästä.
Jeesuksessa Kristuksessa. - Kyllä, Jeshua Messiaassa.
Tämä juhlapäivä on merkityksellinen siksikin, -
että jos olemme joutuneet luopumaan eri asioista -
― ihmisistä, haaveista, terveydestä ―, niin voimme asettaa toivomme -
Jeesukseen Kristukseen ja siihen, että hän tekee ja toimii elämässämme.
Juuri niin. Ja ensihedelmien uhraamisesta aletaan myös laskea -
päiviä helluntaihin eli shavuot- juhlaan. Päiviä on yhteensä 49.
Tätä ajanjaksoa kutsutaan nimellä sefirat ha'omer eli omer-laskenta.
Omer oli siis ohralyhdeuhri, -
joka tuotiin Herralle joka päivä kyseisen 49 päivän jakson aikana.
Tämän ajanjakson aikana tapahtui myös toinen tärkeä asia.
Messias nousi juuri tuona ajankohtana taivaaseen.
Apt. 1 kertoo, -
että neljäntenäkymmenentenä omer-laskennan päivänä -
Jeesus nousi pilven mukana ylös taivaaseen.
Tuolloin hän siis palasi taivaalliseen valtakuntaansa.
Jeesuksen ylösnousemukseen liittyen on tärkeää ymmärtää, -
että hän istuu nyt Isän oikealla puolella -
ja rukoilee sieltä käsin jokaisen ihmisen puolesta.
Jeesus Messias rukoilee puolestamme.
Hän avasi meille tien uuteen yhteyteen Jumalan kanssa.
Toivoisin nyt, että puhuttelisit katselijoitamme.
Monet saattavat olla samankaltaisessa epätoivoisessa elämäntilanteessa -
kuin opetuslapset olivat surressaan kuollutta Messiasta.
He eivät vielä tienneet ylös- nousemuksesta ja surivat siksi kovasti.
Heidän toivonsa oli mennyttä.
Mitä sanoisit niille, jotka ovat pahasti masentuneita -
ja tarvitsevat toivon sanomaa, jotakin mihin tarttua?
Ylösnousemus on lupaus toivosta. Toivo on uskoa siihen, -
että tulevaisuutesi on oleva menneisyyttäsi parempi.
Jeshuan ylösnousemus on siunattu toivomme.
Jeesus voitti kuoleman, ja kuolemahan on kaiken pelon lähde.
Sinun ei tarvitse elää enää pelossa tai epäilyksissä.
Se sama henki, joka herätti Messiaan kuolleista, -
voi elää ja vaikuttaa myös sinussa, jos vain uskot Jeesukseen.
Hän voitti kuoleman ja nousi haudasta ylös taivaaseen.
Aivan samalla tavalla Jumala haluaa nostaa sinutkin olosuhteittesi yli.
Hän on luvannut, että saat istua hänen kanssaan valtaistuimella.
Hän on luvannut antaa sinulle tulevaisuuden ja toivon.
Menneisyydelläsi ei ole merkitystä.
Tulevaisuutesi varalle on luvassa paljon parempaa.
Sinun ei tarvitse elää pelossa, epäi- lysten kalvamana ja masentuneena, -
koska sinäkin voit omistaa toivon ikuisesta elämästä.
Jeesuksessa Kristuksessa. - Hänessä juuri.
Palaamme vielä juhla-asiaan. Herra sanoi israelilaisille, -
että kun he pääsevät Luvattuun maahan, -
heidän tulisi antaa Herralle paras osa sadosta.
Eli lupaus Luvatun maan saavuttamisesta -
ja ikuisesta elämästä toteutuu vielä, vai kuinka?
Toteutuu, ehdottomasti.
Ensihedelmät viittaavat nimenomaan siihen, mitä on luvassa myöhemmin.
Ohran ensisadon oli tarkoitus johtaa vehnän ensisatoon.
Ja vehnästä tuli merkittävämpi sato.
Jumalalla on varattuna siunauksia jokaiselle meistä -
niin tässä ajassa kuin tulevassa maailmassa.
Voimme pitää kiinni Jumalan lupauksista ja odottaa Häntä.
Juuri niin. On myös ymmärrettävä, -
että raamatullisesti toivo ei ole vain jokin häilyvä asia.
Koemme usein, että toivoon liittyy jonkinlainen epävarmuus.
Toivomme jotakin, muttemme ole varmoja asian toteutumisesta.
Raamatullinen toivo taas on lujaa ja varmaa luottamusta, -
että asia toteutuu. Tällainen toivo ei tunne sanoja "ehkä" tai "jos".
Ainoa kysymys koskee lupauksen toteutumisajankohtaa.
Jeesuksessa Kristuksessa voimme omistaa toivon ja varmuuden, -
eikä tarvitse myöskään pelätä.
Lisäksi meidän tulisi todella toivoa Messiaan paluuta, -
samoin kuin ylösnousemusta omalle kohdallemme.
2. kirje Timoteukselle sanoo: -
"Tästedes on minulle talletettuna vanhurskauden seppele... -
eikä ainoastaan minulle, vaan myös kaikille, -
jotka hänen ilmestymistään rakastavat."
Taivaassa on varattuna palkinto kaikille, -
jotka toivovat ja odottavat Messiaan paluuta.
Jason, suuret kiitokset opetuksistasi ja seurastasi.
Odotan kovasti tulevia jaksoja, joissa jatkamme tämän aiheen parissa.
Nyt kysyisin sinulta: onko sinulla elämässäsi toivo?
Pyydän sinua avaamaan sydämesi ja mielesi, missä ikinä oletkin.
Ehkä olet ollut jo pitkään syntiesi ja harhakuvitelmiesi taakoittama.
Tämä juhla, jota juuri käsittelimme, kertoo kuitenkin siitä, -
että Jeesus Kristus nousi ylös kuolleista -
ja voi elää nyt sinussa, aivan kuten hän elää minussa.
Itse sanoin Jeesukselle v. 1990: -
Herra, tarvitsen sinua, tule ja muuta elämäni.
Toivon, että sinäkin pyydät häntä muuttamaan elämäsi.
Voin vakuuttaa, että hän toimii, koska hän muutti minunkin elämäni.
Suomennos: Sirpa Bågman