SALAAM ALEIKUM
Oletko rukoillut tänään? Tässä jak- sossa keskustelemme rukouksesta; -
siitä, miten olemme yhteydessä Jumalaan.
Tervetuloa tämänkertaisen Salaam Aleikum -jakson pariin!
Vieraanamme on tuttuun tapaan rabbi Jason.
Salaam aleikum! Shalom, veljeni! - Shalom sinullekin!
Mitä kuuluu? - Erittäin hyvää kuuluu! Entä itsellesi?
Oikein hyvää. Oletko rukoillut tänään? - Olen kyllä.
Kuuluuko rukous velvollisuuksiisi, vai mikä saa sinut rukoilemaan?
En voi muuta kuin kiittää Jumalaa kaikista niistä siunauksista, -
joita Hän on suonut elämääni. Haluan pysyä yhteydessä Häneen.
Islamin uskossa on viisi peruspilaria. Ensimmäinen on uskontunnustus: -
"Ei ole muuta jumalaa kuin Allah, ja Muhammed on hänen profeettansa."
Muut pilarit ovat rukous, pyhiinvaellus Mekkaan, almut ja paasto.
Yksi näistä islamin viidestä peruspilarista on siis rukous.
Pureudumme tällä kertaa rukoukseen ja sen juuriin -
sekä siihen, mistä ajatus rukouksesta tuli islamiin.
Rukoilevatko juutalaiset? Ja milloin he rukoilevat?
Ilman muuta rukoilevat.
Rukous on yksi kolmesta luoma- kuntaa kannattelevista pilareista.
On sanottu, että nämä luomakuntaa kannattelevat pilarit ovat -
Toora eli Jumalan Sana, rukous ja jumalanpalvelus -
sekä hyvät teot. Toinen näistä kolmesta pilarista on siis rukous.
- Muslimeilla on viisi pilaria, juutalaisilla kolme.
Monesko pilari rukous olikaan?
Rukous ja jumalanpalvelus muodostavat toisen pilarin.
Juutalaiset rukoilevat vähintään kolmesti päivässä.
Se on perinteinen vaatimus tai oletus.
Määrä perustuu muutamaan seikkaan.
Päivän kolme rukoushetkeä ovat aamujumalanpalvelus eli shacharit, -
iltapäivän rukous eli mincha sekä iltajumalanpalvelus eli ma'ariv.
Juutalaisten rabbien ja oppineiden mukaan -
tämä rukouskäytäntö juontaa juurensa aina patriarkkoihin asti.
Abraham aloitti aamurukoukset. 1. Moos. 22 viittaa tähän.
Iisak puolestaan otti käyttöön iltapäivärukoukset.
Raamatussa mainitaan, miten Iisak mietiskeli iltapäivällä pellolla.
Jaakob oli vuorostaan iltarukousten alullepanija.
Tämä kolmen rukouksen käytäntö -
oli käytössä myös Jerusalemin temppelissä.
Temppelissä suoritettiin aamu-uhri.
Iltapäiväuhrina taas oli ruokauhri eli mincha.
Se paloi iltaan asti pappien suorit- taessa samalla jumalanpalvelusta.
Tämä rukouskäytäntö -
mainitaan myös muutamassa muussa raamatunkohdassa.
Psalmeissa esimerkiksi sanotaan: -
"Illoin, aamuin ja keskipäivällä minä valitan ja huokaan, -
ja hän kuulee minun ääneni." (Psalmi 55:18)
Eli Jumalan puoleen huudetaan illoin, aamuin ja iltapäivällä.
Toinen keskeinen jae on Daniel 6:10: -
"Niin pian kuin Daniel oli saanut tietää, että kirjoitus oli kirjoitettu,-
meni hän taloonsa, jonka yläsalin ik- kunat olivat avatut Jerusalemiin päin.
Ja hän lankesi kolmena hetkenä päivässä polvillensa, -
rukoili ja kiitti Jumalaansa, aivan niinkuin hän ennenkin oli tehnyt."
Daniel oli siis maanpaossa Babylo- niassa, jota hallitsi paha kuningas.
Daniel rukoili Jerusalemiin päin kääntyneenä.
Aivan niin. Juutalaisethan rukoilevat Jerusalemin suuntaan.
Daniel rukoili kolme kertaa päivässä temppelin uhrikäytännön mukaisesti, -
vaikka Jerusalemin temppeli olikin tuolloin jo tuhottu.
Daniel halusi, että hänen rukouksensa nousevat -
kuin hyvä tuoksu Kuninkaan ja Luojan eteen.
On siis merkityksellistä, että juutalai- set rukoilevat Jerusalemin suuntaan.
Mihin suuntaan muslimit rukoilevat ja kuinka monta kertaa päivässä?
Muslimit rukoilevat viidesti päivässä: -
aamulla, keskipäivällä, iltapäivällä, alkuillasta ja myöhään illalla.
Rukoussuuntana on Mekka. Näin ei kuitenkaan ole ollut aina.
Muhammed rukoili ensimmäiset 12 vuotta Jerusalemin suuntaan.
Vuonna 622 hän muutti Medinaan.
Siellä hän tapasi juutalaisia, jotka eivät hyväksyneet häntä profeetaksi.
Tällöin Muhammed sai Allahilta ilmestyksen, jossa tämä kertoi -
panneensa merkille Muhammedin vaikeudet juutalaisten kanssa.
Allah ohjeisti Muhammedia rukoile- maan siitä lähtien Mekan suuntaan.
Mitä tulee mahdollisiin yhtäläisyyksiin-
islamin, juutalaisuuden ja kristinuskon välillä, itse ajattelen, -
että kun Muhammed muutti rukousten suuntaa, hän samalla erkani -
sekä sisäisesti että ulkoisesti juutalaisuudesta ja kristinuskosta.
Juutalaisuuden, islamin ja kristinuskon välillä -
on paljon yhtäläisyyksiä. Tästä olemme puhuneet aiemminkin.
Monet näistä yhtäläisyyksistä juontavat juurensa Raamattuun.
Raamattuhan oli olemassa jo ennen kristinuskon ja islamin syntyä.
Ne tavallaan ponnistivat Vanhan testamentin eli Tanachin perustalta.
Siten on järkeenkäypää, että Muham- med rukoili Jerusalemin suuntaan.
Syy sille, miksi Danielkin rukoili -
maanpaossa ollessaan Jerusalemin suuntaan, -
johtuu Jerusalemin ja taivaan välillä olevasta erityisestä yhteydestä.
- Mitä tarkoitat?
Tarkoitan sitä, että Jerusalemiin liittyy monia merkityksellisiä asioita.
Yksi tärkeimmistä hetkistä -
juutalaisten, kristittyjen ja muslimien kantaisän Abrahamin elämässä -
tapahtui juuri Jerusalemissa.
Siellä hänen oli määrä uhrata ainoa poikansa.
Jumala testasi tällä käskyllä Abrahamin uskoa.
Kiven, jolla Abrahamin olisi pitänyt uhrata poikansa, -
uskotaan sijainneen Temppelivuorella. Myöhemmin samalla paikalla -
Jerusalemissa sijaitsivat myös kaikkein pyhin ja liitonarkki.
Nykyään tuolla paikalla on Kalliomoskeija.
Tarkoitat siis sitä, että Jerusalemilla on ollut merkittävä asema -
jo Abrahamin aikoina, ei pelkästään nykyisin.
Kyllä, juuri niin. Raamatussa myös kerrotaan, että kun Abraham -
palasi taistelemasta Lootin vanginneita idän kuninkaita vastaan, -
hän kohtasi Melkisedekin, Saalemin (Jerusalem) Korkeimman papin.
Mutta siis juuri tuolla vuorella Jerusalemissa Abraham osoitti -
rakkautensa ja uskonsa Jumalaan olemalla valmis uhraamaan poikansa.
Kuningas Daavidkin liittyy tähän. Hän halusi palvoa Herraa -
ja palvontapaikaksi ostaa jebusi- laiselta puimatantereen, jossa oli kivi.
Kyse on samasta paikasta, jossa Ab- raham aikoi uhrata poikansa Iisakin.
Tämän paikan Daavid siis osti, ja sin- ne pystytettiin myöhemmin temppeli.
Mutta on vielä tätäkin tärkeämpi seikka. Uskotaan nimittäin, -
että kivi, jolla Abraham valmistautui uhraamaan Iisakin -
ja joka sijaitsi Daavidin ostamalla puimatantereella, -
oli koko luomakunnan perustuskivi. Näin merkittävästä paikasta on kyse.
Jumalan uskotaan luoneen maailman juuri tuolta paikalta.
Adam, Kain, Abel, Abraham, Iisak, Jaakob ja Daavid rukoilivat siellä.
Paikan juuret ulottuvat siis aina luomistapahtumaan asti.
On mielenkiintoista, kuinka merkityksellinen paikka Jerusalem on-
ja miten monia tapahtumia sinne kytkeytyy.
Muslimit puhuvat samoin Mekasta.
Siellä on Kaaba, jonka ympäri muslimien tulee kiertää.
Muslimien mukaan Adam tapasi Eevan tuolla paikalla.
Samoin Abraham ja Ismael olivat siellä.
Muslimit siis yrittävät -
ottaa Jerusalemin merkityksen ja siirtää sen toiseen kaupunkiin.
- Mielenkiintoista. Korjaa jos olen väärässä, -
mutta eivätkö muslimit kutsu Jerusalemia al-Qudsiksi?
Eli islamin parissa Jerusalemia pide- tään yhä yhtenä pyhimmistä paikoista.
Jerusalem ei ole edelleenkään menettänyt merkitystään muslimeille.
Itse asiassa sanoja Jerusalem tai al-Quds ei mainita Koraanissa.
Ne tulevat vasta myöhemmissä traditioissa.
Palataan vielä takaisin Jerusalem-aiheeseen, -
siihen, miten ihmiset rukoilivat Jerusalemin suuntaan.
Muhammed huomasi asian merkityksellisyyden, -
ja niinpä hänkin toimi samoin.
Hän nähtävästi omaksui Lähi-idässä asuvien juutalaisten perinteen.
Jopa islamin tärkeässä kaupungissa Medinassa -
asui aikoinaan runsaasti juutalaisia.
Muhammedin ja paikallisen juutalaisyhteisön välillä -
oli ilmeisesti paljon kanssakäymistä.
On toinenkin syy, miksi Jerusalem on niin keskeinen -
sekä juutalaisessa että kristillisessä perinteessä.
Messiaan seuraajille, kuten meille, Jerusalem on paikka, -
jossa Jeshua, Jeesus, uhrasi elämänsä pääsiäiskaritsana.
Hän kuoli ja nousi ylös kuolleista Jerusalemissa.
Hän myös nousi taivaaseen Öljymäeltä Jerusalemista.
Heprealaiseen Raamattuun perus- tuvan juutalaisen tradition mukaan -
Messias myös saapuu Öljymäelle Jerusalemiin.
Rukoillessaan Jerusalemin suuntaan -
juutalaiset itse asiassa rukoilevat Messiaan tuloa.
He odottavat valtakuntansa perustavaa Kuninkaiden Kuningasta.
Tästä siis Muhammedkin sai ajatuksen -
Jerusalemiin päin rukoilemisesta, eikä hän ollut siinä kovinkaan väärässä.
Mielestäni ratkaiseva ero tapahtui silloin, kun hän kääntyi Mekkaan päin.
Maantieteellisesti katsottuna -
Mekka on etelässä, Medina keskellä ja Jerusalem pohjoisessa.
Kun seisoo Medinassa ja katsoo Mekkaan päin, -
kääntää samalla väistämättä selkänsä Jerusalemille.
Selittäisitkö tätä hieman tarkemmin?
Tarkoitan sitä, että alku sujui oikein: -
rukoilu oikeaan suuntaan, ajatus yhdestä Jumalasta...
Mutta kun Muhammed tuli Medinaan ja käänsi selkänsä Jerusalemille, -
hän oikeastaan käänsi selkänsä myös juutalaisille.
Itse katson, että kuilu syntyi tuolloin.
Kyse oli erittäin voimakkaasta lausunnosta: Muhammed ei halunnut -
olla enää missään tekemisissä juutalaisten ja kristittyjen kanssa.
En ole koskaan tullut ajatelleeksi asiaa tuolta kantilta.
On kyse erittäin syvällisestä ja tärkeästä asiasta.
Abrahamin pojat olivat Iisak ja Ismael.
Meidät on tarkoitettu perheeksi, toinen toistemme yhteyteen.
Niin siis pitäisi olla. Mutta ajatus siitä, -
että rukoussuunta sai heidät kääntämään selkänsä toisilleen, -
tuo mieleeni juutalaisten oppineiden sanat...
Puhuit äsken oikeaan suuntaan rukoilemisesta.
Suuntahan ei tietysti ole oikea siksi, että juutalaiset rukoilevat niin.
Syy on se, -
että Jumala valitsi Jerusalemin nimensä ja temppelinsä asuinsijaksi.
Jerusalemissa Abraham oli valmis uhraamaan poikansa.
Sinne liittyvät myös monet muut patriarkat.
Jerusalemin tarina ulottuu aina luomiseen asti.
Jerusalemissa sijaitsi myös liitonarkki. Jumala itse ilmestyi -
liitonarkin päällä olevien kerubien välistä.
Kerubit siis olivat liitonarkin päällä olevan armoistuimen päissä.
Juutalaiset oppineet kertovat mielenkiintoisesta perimätiedosta: -
Kun Jumalan kansa taisteli keskenään, -
liitonarkin kerubit käänsivät samalla yliluonnollisesti selkänsä toisilleen.
Se symboloi rikkoutuneita suhteita ja Jumalan kansan jakautuneisuutta.
Minusta on hätkähdyttävää, että Iisakin ja Ismaelin välirikko -
ja rukoustilanteessa tapahtunut "selänkääntäminen" -
muodostivat niin käänteentekevän tapahtuman.
Uskon todella, että Messiaassa, Rauhanruhtinaassa, -
tuo suhde voi jälleen korjaantua.
Meidän on rukoiltava, että Jumala eheyttäisi tuon suhteen.
Niin juuri, -
koska sekä Ismaelin että Iisakin perillisille on annettu lupauksia.
Meidät on tarkoitettu yhtenäiseksi perheeksi.
Uskon myös, että kun arabit ja juutalaiset, -
Ismaelin ja Iisakin jälkeläiset, tulevat yhteen Messiaassa, -
voimme muuttaa maailman ja tuoda rauhan, shalom, tänne, -
― tuoda Hänen rauhansa maailmaan.
Tämä tuo mieleeni erään tärkeän raamatunjakeen.
Jeshua, Jeesus, puhuu Johan- neksen evankeliumin luvussa 4 -
samarialaiselle naiselle. Nainen ei siis ole juutalainen.
He keskustelevat tärkeistä asioista. Nainen sanoo Jeesukselle: -
"Herra, minä näen, että sinä olet profeetta.
Meidän isämme ovat kumartaen rukoilleet tällä vuorella; -
ja te sanotte, että Jerusalemissa on se paikka, -
jossa tulee kumartaen rukoilla."
He siis tavallaan vääntävät kättä paikasta, -
siitä, mikä on oikea paikka, oikea rukous ja oikea käsitys.
Aivan, kutakuinkin niin.
Jeesus vastasi tällä tavalla: "Vaimo, usko minua! Tulee aika, -
jolloin ette rukoile Isää tällä vuorella ettekä Jerusalemissa.
[...] Mutta tulee aika ja on jo, -
jolloin totiset rukoilijat rukoilevat Isää -
hengessä ja totuudessa; ruach ve emet, -
sillä senkaltaisia rukoilijoita myös Isä tahtoo.
Jumala on henki; ja jotka häntä rukoilevat, -
niiden tulee rukoilla hengessä, ruach, ja totuudessa, emet."
Aihe on hyvin kiinnostava.
Ei-juutalainen nainen tuli puhumaan rabbille, Jeesukselle, -
joka puolestaan selvitti naiselle rukoukseen liittyviä asioita.
Voisitko avata tätä asiaa meille, jotka seuraamme Jeesusta nykypäivänä?
Mielestäni se, mitä tästä kaikesta voimme oppia, on, -
että rukouksissa merkityksellisintä ei ole se, -
mihin maantieteelliseen suuntaan rukoilemme -
tai missä ja miten rukoilemme ja kuka on oikeassa, kuka väärässä.
Eikä kyse ole tiettyjen rukousten toistamisesta, -
vaikka toki on olemassa hyvinkin hyödyllisiä valmiita rukouksia.
Tärkeintä ja Jumalan tahdon mukaisinta on kuitenkin se, -
että rukous nousee sydämestä.
Rukouksen on tapahduttava totuudessa, hengessä -
ja Jumalan voimassa. Oikealla hen- gellä tarkoitan sydämen asennetta.
Rukouksen motiivien on oltava oikeat.
Jumala katsoo sydämeen. Hän tuntee ihmisen sydämen.
Samarialaisella naisella oli siis käsitys, -
että rukousten tulisi tapahtua tietyllä tavalla tietyssä paikassa.
Niinpä Jeesus yrittää ohjata naisen ajatuksia ja henkeä toiseen suuntaan.
On hyvin helppoa -
erehtyä pitämään uskontoa Jumala-suhteena. Uskonto rakentuu -
rituaaleista ja teoista ― jotka eivät itsessään ole paha asia.
Perinteet, tietyissä tilanteissa lausutut rukoukset...
Eivät nämä asiat ole itsessään pahoja.
Mutta helposti voi käydä niin, että niistä tuleekin itse asia.
Rituaaleista ja perinteistä tulee sydämen asennetta tärkeämpi asia.
Raamatullisesti katsottuna rukouksia oli kahdenlaisia: -
Jerusalemin temppelissä uhrialttarilla tapahtuvat rukoukset -
sekä sydämestä nouseva jumalanpalvelus.
Jumala tahtoo eniten juuri sydämen tason jumalanpalvelusta.
Näin siksi, että Jumala uhrasi poi- kansa Jeshuan lopullisena uhrina.
Hepreaksi sana 'uhri' on korban, monikossa korbanot.
Se tulee sanasta karav, joka tarkoittaa 'lähestyä'.
Synti erottaa ja etäännyttää meidät Jumalasta.
Uhraamisen taas oli tarkoitus muistuttaa meitä siitä, -
että tarvitsemme anteeksiantoa ja sovitusta, -
jotta voisimme jälleen lähestyä Jumalaa.
Jeshua oli lopullinen uhri siksi, -
että hänen kauttaan pääsemme jälleen lähelle Jumalaa.
Jeesuksessa voimme saada anteeksi.
Kun hän kuoli, temppelin esirippu kaikkein pyhimpään repesi kahtia.
Jeesus siis mahdollisti pääsyn Jumalan luo. - Juuri niin.
Meidän ei tarvitse elää epätietoisina siitä, -
kuuleeko Jumala rukouksiamme vai onko Hän jossain liian kaukana.
Jumala antoi Poikansa uhriksi, -
jotta me saisimme anteeksi ja yhteys taivaan ja maan välillä palautuisi.
Lopulta kysymys on myös siitä, -
että kun yhteys taivaan ja maan välillä palautuu -
ja saamme syntimme anteeksi, emme ainoastaan -
pääse yhteyteen Jumalan kanssa vaan myös toinen toistemme kanssa.
Silloin myös tapahtuu todellinen sovinto -
niin Jumalan kuin myös toistemme kanssa.
Mainitsit sanan korban, uhri. Se on myös arabiaksi korban.
Ja kuten totesit, nyt Jeesus on se uhri, joka tuo meidät Jumalan luo.
Sen vuoksi rukouksemmekin ovat merkityksellisiä.
Todellakin. Heprealaiskirjeessä sanotaan, -
että koska Messias kuoli puolestamme, -
"käykäämme sentähden uskalluksella armon istuimen eteen".
Tiedämme saaneemme anteeksi sen perusteella, -
mitä Messias teki puolestamme.
Meidän ei tarvitse elää syyllisyydessä ja häpeässä sen vuoksi, -
ettemme koskaan pysty elämään täydellisesti.
Meidän ei myöskään tarvitse pelätä sitä, -
pääsemmekö joskus taivaaseen. Voimme olla varmoja, -
että meidät hyväksytään Messiaan Jeesuksen työn perusteella.
Kun koemme Jumalan rakkauden elämässämme, -
sen tulisi herättää meissä rakkautta toisia ihmisiä kohtaan.
Esitän sinulle vielä lopuksi henkilökohtaisen kysymyksen.
Ollessani muslimi kyllä rukoilin, mutta rukoilin eri tavalla.
Sinäkin juutalaisena rukoilit. Nyt olet Kristuksen seuraaja.
Mikä muuttui? Mitä uutta merkityksellistä tuli rukouselämääsi?
Jumala antaa Messiaassa ja uudessa liitossa meille lahjan: -
Hän laittaa meihin Henkensä, ruach.
Olen kokenut, että sain rukouksiini uuden voiman.
Tunnen rukoillessani olevani lähempänä Jumalaa.
Koen yhteyttä ja varmuutta. Ennen tuskailin, kuuleeko Jumala minua.
Nyt tiedän, että Jumala kuulee rukoukseni.
Tunnen paljon syvempää yhteyttä Jumalaan, -
ja koen voimakkaammin Hänen läsnäolonsa.
Jumala on myös vastannut rukouksiini -
aivan ihmeellisillä tavoilla.
Kun siis rukoilet, sinulla on varmuus siitä, että Jumala kuuntelee sinua.
Luotatko Hänen myös vastaavan rukouksiisi?
Kyllä. Nyt kun rukoilen, tiedän varmasti, että Hän on Isäni, Abba.
Näin on asia omien poikienikin suhteen.
Kun he pyytävät minulta jotakin, se liikuttaa minua, -
koska rakastan heitä ja välitän heistä. Haluan antaa heille parasta.
Näin myös Jumala ajattelee meistä. Hän katsoo meitä kuin isä lapsiaan: -
rakastavasti, hellästi, haluten siunata.
Ja kaiken perustana on suhde, kuten olemme joka jaksossa korostaneet.
Jotta tämä ei jäisi vain puheeksi rukouksesta, voitko lopuksi rukoilla?
Psalmeissa sanotaan: -
Hine ma tov umanaim, shevet achim gam jachad.
"Katso, kuinka hyvää ja suloista on, että veljekset sovussa asuvat!"
Abba, pyydän, että saata Ismaelin ja Israelin lapset jälleen yhteen.
On aika Abrahamin, Iisakin ja Ismaelin jälkeläisten -
palata yhteen ja yhdistyä Messiaassa Jeshuassa.
Tulkoon siunaustesi täyteys -
arabikansojen, koko Lähi-idän ja juutalaisen kansan ylle.
Sim shalom tova uvracha chen vachesed verachamim.
Jumala suokoon rauhansa, armonsa, hyvyytensä ja lempeytensä yllenne -
Rauhanruhtinaan, Messiaan Jeesuksen nimessä, aamen.
Jason, kiitos paljon. - Olet rakas.
Odotan kovasti tapaamistamme ensi jaksossa.
Suomennos: Sirpa Bågman