Alli Kulju: Kautta elon meren
Olen omassa veneessä, matkalla elon merellä.
Katson taakse, kaukaisuuteen, sinne aina lapsuuteen.
Oli huoletonta oloa, äidin ja isän hoivassa.
Nuoruuden myrsky ajallaan, keinutti purtta laineillaan.
Vaan aina lempilapsena, olin Taivaan Isän hoidossa.
Pyysin Jeesusta tulemaan, minun purttani ohjaamaan.
Niin sain kokea, turvaten, olen hoidossa Hyvän Paimenen.
Vaikka aallot ne keinuttaa, ei voi ne mua upottaa.
Näen jo eteenpäin tään, kotirannan ja määränpään.
Luotan purteni ohjaajaan. Hän vie turvaisaan satamaan.
Alli Kulju: Kiitosmieli
Kyllä kiitos aiheita riittää. Elämästä saan kiittää.
Kiitän Herraa, Vapahtajaa. Hän erheeni anteeks antaa.
Kaiken vajavuuden yli, on Herrani armoinen syli.
Hän kiitosmielen lahjoittaa. Kaikessa runsaasti siunaa.
Kiitos kauniista kesästä. Kiitos joka päivästä.
Kiitos puhtaasta vedestä. Siinä on meille elämä.
Leipää annat joka päivä, on kaukana huolen häivä.
Kiitos elämän leivästä. Jumalan kalliista Sanasta.
Nyt kiitosmieli kumpuaa, kun Jeesus meitä rakastaa.
Ei Hän jätä milloinkaan. Joka päivä kaiken saan.
Nyt kiitos, kiitos Jeesuksen, Sun lahjasi on täydellinen.
On ilon ja kiitoksen täyteistä, elämä Jumalan yhteydessä.
Alli Kulju: Maisema
Näen iltaruskon kauneuden. Hetken sitä vain katselen.
Ihanaa, monien värin hohtoa, ja purppuraista taivasta.
Mielen täyttää kiitollisuus, niinkuin taivaan ihanuus.
Jeesuksen läheisyys kirkastuu, suuri armo näin avautuu.
Miten Jumala rakastatkaan, meitä lapsia tämän maan.
Annat elämän rikkautta, saa katsoa taivaan kauneutta.
Elämän aurinko iltaan vaipuu, jospa mieleni tahtoos taipuu.
Ymmärrän elämän lyhyyden, vain kämmenen leveyden.
Sana meille kirkastaa: Katso aina Vapahtajaa.
Siinä on kirkkaus taivainen, elämäsi aarre ikuinen.
Anna-Maria Laaksonen: Ruusupuu
Kartanon takapihalle astelin ja puutarhakeinulle istahdin.
Ilta-aurinko takana järven ― huomiseksi lupaili ― kaunista säätä.
Siinä katseeni laskin - ja aivan edessäni vastapäätä
katseli minua Ruusun kukka tummanpunainen.
Ja oli hällä ääni hiljainen
Ohikulkijat, kun keinulle istuvat tahtovat minua katsella.
Siksi toivon, että puutarhuri muistaa minua kastella.
Hyvä minun täällä olla on ― puutarhassa Luojan.
On antanut minulle hyvän suojan.
Sillä ohikulkijat kun keinulle istuvat ―
tahtovat minusta oksan taittaa mutta ei se haittaa.
Luoja kun minulle antoi piikit pistävät.
Ne ohikulkijoilta teot moiset estävät.
Aurinko vielä illan säteitä Ruusulle antoi.
Kuki vielä ― juo yön kastetta ― niin huomenna kestät päivän katsetta.
Päivällä paistetta Auringon riittää -
ja niin ohikulkija ruusun tuoksusta kiittää.
Alkoivat he yhdessä hymyillä ―
Ei tarvitse Ruusun eikä Auringon lymyillä !!
Tekstitys: A. Eskola