Leena Laasasen runo Lepään veitsenterällä
Sahankiilto leukaperissään ne piirittävät minua, -
hain hajuiset hirmuvaltiaat, -
tunteettomuutta tuhlailevat aivottomat alligaattorit.
Niiden tuhoava tykkituli on suunnattu särkyneeseen sieluuni.
Minä vapisen kuolettavan myrkkynuolen uhrina, -
uikutan elämän kipupiikin alla.
Silloin astuu veneeseeni Hän, jolla on valta jo voima.
"Vaikene ja ole hiljaa", nyt kasvatetaan taivaan viljaa, -
puimureita puhdistetaan Herran työhön valmistetaan.
Ja se rauha... Se täyttää koko olemukseni.
Nukahdan, sillä minun puolustajani elää.
Leena Laasasen runo Puutarhassa
Tule minun sieluni puutarhaan.
Sinne pääsee sydämeni kautta, -
kunhan ensin riisuu kuraiset kengät jalastaan.
Vien sinut kahlaamaan timanttilammelle, -
vesikasvien liirtoon.
Kultakorennot tarjoilevat sinulle lähdekristallivettä, -
jonka makuna on marmesitruke.
Tahdotko keinua kanssani linnunlaulupuun keinussa, -
korkeassa avarassa heilussa, niin että varpaasi osuvat pilviin.
Hoitopensaiden varjossa saat...
Prinsessoiden kynsihoidon, kuumakivihieronnan, -
kasvovesivirvoituksen, -
hiusten hienotrimmauksen ja vartalon syvämuokkauksen.
Eikä sinun enää tarvi murheita kantaa kun -
takapihan komposfääriin ne heitetään ja rakkaudella peitetään.
Leena Laasasen runo Rakkaus
Tulen Isäni puutarhasta Hänen lähettämänään.
Kannuni armonsa täyttymys tuhatpisaroi erämaasi otsaan.
Älä pelkopensaaseen piiloudu, sinun haavanlehtesi tunnetaan, -
se kaikki on paljastettua, riisuttua.
Särkyneen sydämeni kasteella sinua kostuttelen, -
rakkauteni maljasta kaadan ylitsepursuavaa lähdevettä -
janoisille huulillesi.
Sydänlämpöisessä auringonnousussa oikaisen taittuneen polvesi.
Sinä nouset korkealle, hevosesi voittavat estejuoksun, -
sinun sieluni selusta turvataan.
Kyynelistäsi tehdään tuoksuvoide haavoittuneille, murheen kohtaamille -
sudenkuoppaan pudonneille, epätoivoisille.
Elämäsi piikkiaita kehrätään silkkilangaksi, -
helmisimpukan helmiäisnauhaksi.
Anna Herra minun kannuuni lisää vettä - taivaan mettä, -
sillä... omenapuun ensimmäinen kukka on jo nupussaan.
Tekstitys: A. Eskola