Joskus muinoin, hengellinen isäni, diakoni Risto Ojansuu, sanoi: -
"Diktatuurivaltiossa on hovinarri, -
joka saa julistaa diktaattorille totuuden siksi, -
että pukee sanottavansa niin paradoksaaliseen -
muotoon, että se menee läpi."
Ja niitä diktatuurivaltioita Suomen ympärillä -
oli tuossa itärajan kupeella aika paljon - ja tahtoo olla vieläkin.
Sen takia eräänä päivänä Jumala sanoi, että -
Hän antaa minulle tästä kertovan runon, -
diktaattorista kertovan runon.
Sanoin, että en ota vastaan, koska tiesin, että se on pähkähullu runo.
Meni pari viikkoa, niin Hän sanoi: "Ota kynä ja paperia ja kirjoita."
Ja se runo oli tämä:
"Tuo ennen, onnellinen, vapaa kansa -
on pakkoon kahlehdittu, kauhuissansa.
Sen hallitsija, korvat joka puolla, on arvostelijainsa määrä kuolla.
Ei rohkeinkaan nyt tohdi kuiskaustaan -
pelkonsa tähden - edes yöhön mustaan.
Mut kaiken mistä kansa suunsa sulki, -
toi hallitsijan hovinarri julki.
Hän esitti sen paradoksin tapaan.
Hän kertoi kansan olevan nyt vapaan.
Vapaasti saa hallitsijaa palvoo ja tämä kansan vapautta valvoo.
Näin alkaa narri, ja kertomustaan jatkaa: -
On yksimielisyyteen silti matkaa, -
nuo vastustajat, jotka katsoo vinoon, -
nyt lisättäköön siihen ruumispinoon, -
mi muistomerkiksi on ajasta aikaan.
Mitenkä hallitsija rauhan saikaan!
On ruumispino silti kovin vajaa, kun arvostelemattomuus, sen rajaa.
Ei arvostelu elä kansan suussa, kun vastustajat kuolee hirsipuussa.
Vaan mistä arvostelijoita saisi, et muistomerkki yhä kohoaisi?
Te - määrätkää nyt arvostelupakko.
Jos totella ei, maksettakoon sakko, mi hengen sekä omaisuuden riistää -
ei syyllisyyttään kukaan saata kiistää.
Näin majesteetti kansan teurastakoon, -
niin ettei pääse ainoakaan pakoon.
Vaik' muodostaakin muistomerkin kansa, -
se vaatii kruunun, olla huipullansa.
Vain yksi kruunu löytyy tästä maasta, -
saa ruumispino kruunun kuninkaasta.
Jo muuttui hovinarri totiseksi ...
Jo muuttui hallitsija totiseksi, mut hovinarri vielä jatkon keksi: -
Kuningas vastaa kerran asemastaan -
hoitiko kansaa, niin kuin isä lastaan?
On heikko, vaikka asema on vankin. On väistämätön kuolla vahvimmankin.
On Jumalalla silloin viime sana, vain Kristuksessa vapauttavana.
Siks' antautukaa rakkautensa työhön, -
saattamaan toivon sana kauhun yöhön.
Kun narrin puhe päättyi hiljaisuuteen, -
koettiin siirrytyksi aikaan uuteen.
Tehosi hallitsijaan sanat kyllä, kun olemuskin täyttyi hymyilyllä.
On jälleen onnellinen, vapaa kansa, -
ja kiitollinen hallitsijastansa."
Sitten tuli vähän raamatullisempi runo.
Niitä on sadoittain mulla kotona, ja mä oon säveltänyt niitä.
"Ketä nuo ihmiset kumartaa?
Kuka sillä aasilla ratsastaa?
Huijari vaiko maailmankaikkeuden Luoja?
Villitsijä vai maailmanrauhan tuoja, -
jolla on tarjota kodittomallekin suoja.
Totuutta maailma janoaa.
Kuka sillä aasilla ratsastaa?
Keneltä maaherra tiedustaa: kannatko kuninkaan valtikkaa?
Tarjoten kuningasehdokasta kaksi -
Pilatus asettaa kansan valittavaksi: -
Barabbas vaiko Jeesus kruunattavaksi?
Barabbas vapaaksi vaaditaan - Jeesus ristille kuolemaan.
Ketä tuo ryöväri puolustaa? Ketä ei ristillä pilkata saa?
Ristiinnaulitun tekevät kahdella lailla: Jeesuksen kanssa -
vain uskaltaa kuoleman mailla.
Toinen taas pilkaten kuolee - Jeesusta vailla.
Jokainen joutuu kuolemaan. Kumpi on valmiimpi kuollessaan?
Kenelle hautakin aukeaa? Vartijat kauhusta raukeaa!
Kansanjohtajat vetoavat sen tunteisiin kuumiin -
väittäen opetuslasten ryöstäneen ruumiin.
Saavat myös useat kansasta yhteistuumiin.
Toiset taas kertovat riemuiten, -
nähneensä elävän Jeesuksen!
Kenellä valta on taivaan, maan? Kuka saa tuomita ainoastaan?
Jeesus Kristus, Jumalan ainoa Poika, -
jota ei sairaus, synti ja kuolema voita.
Mieletön se, joka häntä ei kunnioita!
Tänäänkin jokainen kokea saa - Jeesus myös hänet armahtaa."
Laulan yhden laulun. Niitä on sadoittain mulla.
"Ihminen elämäs, ihmeistä suurin.
Elämää aikaan et milloinkaan saa.
Elämän turmella voit perin juurin.
Tuhoamaasi et voi uudistaa.
Vastuu näin suuri on ihmisten lasten -
kannat sen toisista, itsestäs myös.
Harkitse ihminen, siis vartavasten, -
kuinka sä toimitat elämäntyös.
Arvosta oikein jo elämäs hintaa, -
riemusta silloin sun kohoaa pääs!
Kultaa on sisimpäs, karu vaik' pinta.
Jeesuksen rakkaus sulattaa jääs.
Ihminen, elämäs ihmeistä suurin, -
Jeesuksen rakkaus todistaa sen.
Ristillä särki Hän kuoleman muurin.
Iäti olla saat onnellinen."
Olin kerran, keskussairaalassa Porissa.
Oli umpisuoli tulehtunut.
Mä aamulla pääsin, -
meidän vahtimestarin autolla, sinne keskussairaalaan.
Alkoi tulla ilta ja se oli kipeä.
Kävin luukulla kysymässä, koska mun vuoro tulee.
Ne sanoi: "Istukaa rauhassa. Me ilmotamme sitten."
Siinä tilanteessa, kun istuin ja odotin, -
koska mun vuoroni tulee -
niin illalla, kuuden aikaan -
noin kahdeksan tunnin jälkeen, lääkäri käveli ohi ja sanoi: -
"Ai, olette vielä täällä." Sanoin: "Niin olen."
Sanoi: "No, pitäskö tämä leikata?" Mä sanoin:
"Olen vähän sitä mieltä, että se on aika kipeä."
Sitten otettiin sisään ja alkoi tapahtua: -
Se oli tulehtunut ja mennyt rikki se umpisuoli.
Oli kaikki mennyt sisään! Mä olin 11 vuorokautta siellä sairaalassa.
En ehtinyt kuolla.
Siinä Jumala antoi mulle sanoja ja säveliä, kun ei ollut muuta tekemistä.
Jumala antoi lapsille runoja - ja antaa edelleen.
Yksi on näin: "En muita tahdo kiusata, -
vaan toiset huomioin.
Näin heikompien rinnalla, mä aina seistä voin.
En toisen mieltä pahoita, en erilaisenkaan.
En nimittele toisia, oon kaverina vaan.
Mä koskaan pahaa kosta en, vaan annan anteeksi.
Mä toista hyvään rohkaisen ja olen kaveri.
Ei riitä omat voimani, ne Jeesukselta saan.
Siks' koko elinaikani, mä pysyn omanaan."
Tässä on semmonen tukinumero.
Näitä runoja saa lisää. Niitä Jumalalla on varastot täys.
Tukinumero on: 0600-10077.
Toinen mahdollisuus tukea tätä työtä, Raamatun opetuksen -
ja lastenlaulujen leviämistyötä, on tilisiirto, jossa on viite, -
joka tulee mukaan.
Saat laittaa asiat kuntoon ja tulla rohkaisemaan muita.
Ensi kerralla puhun rohkaisemisesta.
Tänä päivänä on niin paljon masennusta, arkuutta, epätoivoa.
Seuraavan kerran puhun sitten sairauksista.
Tämä ei lopu tähän!
On paljon, paljon asioita, joita Jumala haluaa tuoda julki, -
että me saamme rohkeuden omistaa Jumalan armo täysimääräisenä -
kaikissa elämänvaiheissa, -
niin kuin Jeesus Kristus sen on tarkoittanut, itsensä tähden.
Onneksi olkoon!
Armosta aamen! Meillä on ihmeellinen Jeesus! Aamen.
Tule Jeesus pian! Tule pian. Aamen.
Tekstitys: Sinikka Martikkala