BIBELN BERIKAR
Upp.19:10 säger så här:
"...Jesu vittnesbörd är profetians ande."
Jesus vittnar om sig själv, genom den Heliga Anden.
Den Heliga Anden öppnar upp nya dimensioner och utsikter.
Ett verktyg som den Heliga Anden använder -
är kunskapens ord.
I 1Kor.14:3 säger Paulus så här om det:
"Men den som profeterar talar till människor och ger dem uppbyggelse -
uppmuntran och tröst."
Om man börjar bygga ett hus, i vilken riktning inleds arbetet?
Neråt! Först söker man grunden.
Först när det är klart fortsätter man med att bygga uppåt.
I början ser man bara ett stort hål.
Förutom till uppbyggelse, också till uppmuntran.
Den Heliga Anden verkar genom profetians nådegåva.
Uppmuntra och uppmana översätts från samma ord.
Vilket underbart ord. Den Heliga Anden vill uppmuntra oss -
att verka enligt de nådegåvor var och en av oss har fått -
i den här syndens, sjukdomens och dödens värld.
Nådegåvan att uppmuntra och dela kunskapens ord -
har jag fått använda många gånger.
En gång kom jag med min dotter, svärson och deras barn -
från St. Petersburg till Riihimäki station.
De andra fortsatte mot Helsingfors och jag mot Tammerfors.
Jag satte mig bredvid en ung man och kastade upp väskan på hyllan.
Jag sa något i stil med, jaha, så var man i Finland igen.
Mannen svarade med hög röst så alla i vagnen reagerade: Jag har sådan -
lust att sticka dig full med hål med stiletten så blod skvätter på väggarna.
Du har ju speciella lustar du, sa jag.
Det är ju inte alls rationellt.
-Ja men jag har lust att sticka dig full med hål -
och blodet skulle skvätta på väggarna, sa han på nytt. Hela vagnen lyssnade.
Jag frågade Gud varför den här unga mannen är så här förskräckligt -
fanatisk med att sticka hål i mig?
Gud gav mig kunskapens ord.
Kommer du ihåg, sa jag, när du var 6 år gammal -
och bad tillsammans med din mormor att Jesus skulle komma in i ditt liv?
Vem har berättat?! sa han. -Ingen annan än den Heliga Anden, sa jag.
Anden berättade att du som barn tillhört Jesus Kristus.
Han var länge tyst.
Så började han skrävla igen. Kom alltid ihåg, sa jag -
att det du en gång i bön med din mormor sagt till Gud -
det har Gud tagit på fullt allvar. Du kommer aldrig ifrån det.
Hur fanatiskt du än vill sticka hål och skvätta blod.
Följ med mig till Tavastehus, sa han -
vi har ett gäng där,då ska blod skvätta på väggarna. Så där höll han på.
Nej, sa jag, jag far via Tammerfors hem till Björneborg -
där jag har mycket att sköta. När vi kom till Tavastehus satt han kvar -
i bänken. Bara han inte kommer ända till Tammerfors, tänkte jag.
Jag skulle inte orka stå emot de mörkrets andemakter som var där.
Så steg han upp, gick till dörren, vände sig och lyfte armen så här.
Han gick till ytterdörren men kom tillbaka igen -
och lyfte handen igen. Det var hans sätt att be om förlåtelse.
Det var ett tecken på att vi fått kontakt.
Jag vet att Gud tar honom till sin egen -
och använder honom för Sitt rike.
Det händer alltid speciella saker på tåget.
Jag kom en gång via Jyväskylä och Pieksämäki till östra Finland.
En stor grupp rektorer -
steg på vår vagn i Jyväskylä.
En av ledarna för skolstyrelsen, en kvinna, satte sig bredvid mig.
De andra satte sig där runtomkring.
Plötsligt blev en man på andra sidan gången förskräckt och sa -
att hans plånbok blivit kvar i garderoben i Jyväskylä.
Åh nej, där är körkortet, bankkort -
och mina pengar och jag glömde den när jag tog på mig ytterkläderna.
Då talade den Heliga Anden till mig att jag ska säga till mannen -
att plånboken har hittats och allt är väl.
Jag avbröt mannen och sa att vet du, plånboken har hittats.
Den Heliga Anden säger så, och allt är väl.
Nej ni förstår inte, sa mannen. Där är alla mina viktiga papper och kort -
och den har blivit där i garderoben!
Ja, men den är hittad, ni får den tillbaka, sa jag.
Ni förstår inte situationen, sa han. Allt kommer att bli stulet!
Han trodde inte att det jag sa var möjligt. Då ringde hans mobil.
Han svarade, såg på mig och när han avslutade samtalet sa han -
medan han skrattade glatt: De har hittat plånboken, den är i förvar!
Sedan var det lätt att berätta om Guds Heliga Ande -
som har omsorg, löser, vårdar och balanserar.
För en vecka sedan tog jag tåget från Savitaipale -
och i Dickursby satte jag mig -
eller skulle sätta mig på min plats då jag hade köpt platsbiljett.
Men där satt en kvinna.
En fin, kultiverad och högt utbildad kvinna.
Senare hörde jag att hennes föräldrar var från St. Petersburg.
Jag sa att det var min plats men att jag kan leta efter en annan plats -
fast tåget var så gott som fullt. -Jag kan flytta till andra sidan gången -
sa kvinnan, där syntes vara en ledig plats. Hon satte sig bredvid en dam -
och vi tre började samtala.
Helt plötsligt avslöjade Gud att den andra damen som satt längre bort -
tillhör Jesus. -Vi är ju Jesu tjänare, både du och jag, sa jag.
Den första kvinnan undrade var vi hade träffats.
Vi förklarade att vi aldrig träffats. - Hur vet ni då detta om varandra-
att ni tillhör Jesus? - Den Heliga Anden avslöjade det, sa vi.
Så började ett samtal som räckte hela vägen till Tammerfors och -
hela vagnen lyssnade när Irja från Jyväskylä och jag fick vittna -
för den kultiverade kvinnan från St. Petersburg.
Guds nåd är så stor att den Heliga Anden uppenbarar saker -
och allt faller på sin plats. Det går ingen nöd på oss.
Gud har en sådan plan -
också för ditt liv -
att du får ta i bruk Guds nådegåvor -
med vilka Han låter dig verka i den här världen -
för att bygga upp Guds församling.
Jag återkommer nästa gång till nådegåvorna, men säger redan nu -
att utan dessa mänskligt sett billiga -
gåvor, gåvor för blyga människor, skulle arbetet för Guds rike -
inte gå framåt i världen. Det finns något underbart i det -
att du, som jag många gånger sagt, behövs.
Du behövs för uppbyggelse av församlingen.
Du är värdefull för Gud.
Gåvan att uppmuntra -
"den som profeterar talar till människor och ger dem..uppmuntran -
och tröst", och gåvan att trösta -
är i dag oändligt dyrbara och underbara -
och användbara.
Låt aldrig bli att göra en nådegåva brinnande.
Liksom när Paulus uppmuntrar den unge Timoteus (2Tim.1:7).
Paulus säger att det att göra en nådegåva brinnande -
innebär att Gud inte gett oss en fruktans ande -
utan en kraftens, kärlekens och självbehärskningens ande.
På 1950-talet när Gud i församlingen började ge -
oss unga nådegåvor, var det många präster i Lutherska kyrkan som -
blev sårade och inte ville ha det så.
Men Bibeln säger att nådegåvorna är av självbehärskningens ande -
den Heliga Andens nyktra gåvor genom vilka -
församlingen uppbyggs och välsignelser sprids.
Därför ska vi inte försumma nådegåvorna.
Vi ska låta dem verka i våra liv -
så att församlingen blir allt starkare, allt mer underbar -
mer helgad och mer uppmuntrad.
Du har verkligen fått en stor gåva -
i att överföras från död till liv, bli Guds barn -
och tillhöra Guds folk, med alla dina gåvor. Amen.
Översättning: Eva Fredriksson-Lidsle