Bibeln uppmuntrar
För ett par år sedan flög vi med helikopter, -
från den sibiriska länshuvudstaden Turkhansk, -
till Kekilä by som jag redan tidigare hade besökt.
När helikoptern med över trettio personer, -
bland andra tre nyfödda spädbarn, bebisar, -
hade kommit upp i luften tog två av helikopterns tjänstemän, -
som skötte om posten och annat, -
fram en flaska vodka som var mellan deras sitser, -
och två bägare.
Sedan skålade de och drack vodka.
Där var bara ett draperi till piloternas avdelning, -
och ingen fäste uppmärksamhet förutom jag själv som såg det.
När vi kom till den första mellanlandningen & tjänstemännen,
hade skött om posten och sina andra uppgifter och vi fortsatte, -
mot Kekilä by så tog de fram vodkaflaskan, -
och skålandet började igen, och de skrattade och söp.
Då blev jag arg och gav dessa män en verbal fullsnyting, -
och påpekade att de är i tjänstgöring.
'Ni har ingen rätt att dricka då ni är i tjänst.
I det civila får ni göra vad ni vill men nu är det fråga om våra liv, -
och dessa spädbarns.
Bort med vodkaflaskan!'
Den äldre mannen skrattade och hånade och sade, -
att 'det är bara något harmlöst och inte blir man berusad av det, -
och det är löjligt att du vill hindra det.'
Jag sade; 'Jag godkänner inte att ni dricker, -
för att ni står till svars för vår helikopterflygning.'
De började skratta igen & försökte få alla andra passagerare med, -
att alla över trettio personen skulle skratta åt min trångsynthet.
Då sade jag; 'Om du ännu tar en enda sup, -
så lämnar jag in ett besvär om dig till Vladimir Putin i Moskva, -
och då går det säkert illa för dig.'
Då öppnade mannen helikopterns lilla fönster, -
och tömde ut sitt vodkaglas.
Hastigt tömde de också flaskan ut över tundran.
Det slutade så att när vi sedan i sinom tid kom fram till Kekiläs by, -
kom båda männen och tackade.
Vi kramade varandra, välsignade och bad.
Jag vet inte hur det i fortsättningen gick, men den gången lyckades det.
Det här är problemet och en av orsakerna, -
varför det lönar sig att besöka Ryssland.
Där finns många barnfängelser men också en massa alkoholproblem, -
och väldigt stort lidande.
Där sker olyckor och bekymmer finns det.
Där i Kelloks by är just ett sådant litet folk, -
på sätt och vis egentligen besläktat med finländarna, -
och av dem finns det inte många mera kvar.
Där förevisade vi Jesus filmen enligt Lukasevangeliet,
och kulturhusrucklet var fullsatt.
Av en kvinna hade jag lärt, -
på kekiernas språk orden ..., -
vilket betyder; 'Ära vare Jesus.'
När denna världens mest sedda Jesus film var slut, -
steg alla i salen upp och lyfte upp händerna, -
och prisade Jesus, Ära vare Jesus! Ära vare Jesus! ...!
Jag tänkte att hurdan månne glädjen i himlen är, -
när i mänsklighetens historia, -
Jesus Kristus för fösta gången prisas på kekiernas eget språk.
Då har Uppenbarelseboken 5:9 förverkligats:
"Och de sjöng en ny sång: -
"Du är värdig att ta bokrullen och bryta dess sigill, -
ty du har blivit slaktad, och med ditt blod, -
har du åt Gud köpt människor av alla stammar och s p r å k, -
folk och folkslag. Du har gjort dem till ett konungadöme, -
till präster åt vår Gud, och de skall regera på jorden."
Samma sak finns i Uppenbarelseboken 7:9, -
"Därefter såg jag, och se: en stor skara som ingen kunde räkna, -
av alla folkslag och stammar och länder och s p r å k.
De stod inför tronen och inför Lammet, ..."
Gud vill att hans Son Jesus skall prisas på alla språk.
Därför gläder det mig att en gång, -
också bushmännens knackspråk togs till prisningsspråk.
Jag behärskar det inte riktigt, -
men har nog haft med bushmännen att göra.
Ordet 'vatten' låter litet som; ......, -
där det inte finns några vokaler utan bara 'smack och knack', -
och andra läten.
Dessa kära bushmän, -
ligger enligt min biologilärare 3000 år, -
efter den normala civiliserade människan, -
och är ett bevis på människan och apan har samma stam, -
för att de aldrig kommer att nå den vanliga människans nivå.
Men plötsligt började Gud använda bushmännen.
Dit grundades av finländarna, -
Olubandu, det goda budskapets läger med över 100 hektar.
Från Tammerfors förde man traktorer & jordbrukare utbildades.
Idag fungerar där buschmän som lärare, präster och evangelister, -
och också de använder sitt eget knackspråk, -
till ära för Guds Son, Jesus Kristus.
Därför är det en väldig nåd, -
att vi får utföra detta arbete, missionsarbetet, -
för att förkunna evangeliet och Jesu Kristi namn, -
till förhärligande i hela världen.
Bara för två veckor sedan kom ett meddelande i TV att för tillfället, -
lever det endast en människa i världen som talar liviska, -
och lever i de estländska gränstrakterna.
En gång hade vi för oss att hålla ett möte där, -
men de dåvarande sovjettrupperna hindrade det.
En livisk präst, Valgama, har varit i Finland, -
som kyrkoherde i Pertunmaa & jag har varit med och hållit möten.
Jag kommer ihåg hur bra musikgehör han hade.
Han sjöng alltid alla psalmer i andra stämman.
Hans son är uppenbarligen ännu som präst, -
men fadern Valgama är redan i himlen.
Men också han kunde prisa Jesus på liviska, -
och därför är det viktigt att genom alla språk, -
Guds Son, Jesus Kristus i hela världen, -
prisas som frälsaren.
Det har inte ännu förverkligats på alla orter, -
och därför görs missionsarbete för att en dag brudförsamlingen, -
som fulltalig är färdig att tas upp, -
för att möta sin brudgum Jesus i molnen.
Då får vi alltid vara tillsammans med Herren.
Det här blev en gång klart för mig då min fars tant, -
min farfars syster var en så kraftig kristen, att alltid -
hemma då vi började måltiden bad vi & välsignade maten.
På något sätt var vi andra inte alls så förtjusta av det.
Också jag hade 'knut på näsan' för tant Elli och hennes tros skull.
Jag minns ett inslag i Helsingin Sanomat om att, -
varför förs det fattiga Finlands pengar till hedningsländer, -
där människorna lever i paradisförhållanden.
Vi har ju också egna fattiga här i Finland.
När sedan tant Elli kom hem till oss i Riihimäki, -
hade hon knappt fått kappan av sig då jag sade, -
'Jag förstår inte alls missionsarbetet. Att varför, -
det fattiga Finlands pengar förs åt hedningarna när vi själv har fattiga.
Tant Elli frågade om jag inte vet varför missionsarbete görs.
Jag svarade; 'Nej, och jag godkänner det inte alls.'
Hon frågade; 'Har du en Bibel?' - Ja, föräldrarnas vigselbibel.
Den togs fram och hon bad mig läsa i Matteus kapitel 24:14, -
"Och detta evangelium om riket skall predikas i hela världen, -
till ett vittnesbörd för alla folk, och sedan skall slutet komma."
Tant Elli frågade; 'Vem har sagt det här?'
Jag svarade att Jesus, och hon frågade; 'Vem är denna Jesus?'
Jag visste det för att jag hade gått i skriftskolan; 'Han är Guds Son.'
Hon sade; 'Hör du, Matti, om Guds Son ger till uppgift att predika, -
evangeliet i hela världen till vittnesbörd för alla folk, -
så har det någon betydelse om det enligt oss människor, -
är vettigt eller ej?
Är det inte tvärtom, att det lönar sig att lyda och vara hörsam, -
och låta evangeliet gå vidare så att Jesus kan prisas på alla språk?'
Då började jag gråta av förlägenhet.
Från och med då har missionen, -
varit en av den käraste arbetsformerna för mig.
Den är den allra viktigaste arbetformen.
Den öppnar dörren genom oss som väntar, -
att Herrens dag skall komma, så som Petrus skriver, -
så att Jesus kan komma och föra oss till härlighetens hem.
Amen.
Sv. översättning: Carl Westermarck