TAASTATUD TERVIKLIKKUS
Tere tulemast vaatama saadet "Taastatud terviklikkus!"
Täna räägime mängusõltuvusest
ja stuudios on terapeut, pastor ning autor Seppo Jokinen.
Tere tulemast Seppo!
Tänan!
Tänapäeval mängitakse palju erinevaid mänge -
nii rahamänge kui digitaalseid mänge.
Paljude jaoks on tegu kahjutu ja meeldiva ajaveetmise võimalusega,
samas kui osade jaoks võib see kujuneda probleemiks.
Mis paneb inimesi mängima
ja millised on selliste mängude head ning halvad küljed?
Kui mõelda tavapärastele mängudele nagu jalgpall, pesapall vms.,
siis need kätkevad endas sotsiaalset vajadust
olla koos teiste inimestega.
Ühtlasi on osadel meist ka tugev tahe võita.
Kõigi nende mängudega on kõik väga hästi
ja oli isegi olümpiamängude tasandil, kuniks sinna tuli raha mängu.
Kui raha ehk mammona sai kaasatud neisse mängudesse,
muutus nende olemus täienisti.
Osa inimesi on võimelised mängima rahaga seotud mänge
ilma, et neil tekkiks vajadust mängida ikka ja jälle uuesti.
Kuid osadel kujuneb üsna kiiresti välja sõltuvus neist mängudest
ja need tõmbavad neid enesega kaasa.
Ka on kõik kaasaja mängud vähemalt teatud mõttes -
nii kohalikul kui rahvusvahelisel tasandil,
seotud rahaga.
Millist probleemi näed selles,
et kaasaja mängud on üsna oskuslikult üles ehitatud
ja üsnagi ahvatlevad?
No probleem ongi selles, et inimene jääb nende lõksu
ja neile kulub palju aega.
Kui keegi on töötuna kodus või õpib, aga tal on palju aega,
siis leides teatud sellise mängu või mängud, mis huvi pakuvad,
võib neile kiiresti kuluda kogu inimese aeg ja ka raha.
Ühe loto mängimine on ju odav.
Kui õigesti mäletan, maksab see vaid 1 euro.
Aga kui mängida lotot juba mitmekümne euro eest
ja kui siis ei võida peavõitu,
kasvab vajadus selle võidu järele veelgi,
mis tingib ka enamate piletite ostu.
Nii võib sellele kuluda üsnagi suur summa.
Kuid kindlasti ei lähe kaotsi vaid raha,
aga see mõjutab negatiivselt ka inimsuhteid
ning inimese oma psüühikat ja tundemaailma.
Seda juhul, kui tekkib mängusõltuvus.
St et hommikul ärgates
mõeldakse esimese asjana mängimise ja mängude peale
ning õhtul magama heites on võidud ja kaotused samuti meeles.
Kuigi mängusõltlane püüab kaotusi ignoreerida.
Ta peab seda normaalseks,
et mängudele kulub teatud summa raha,
olles samas pidevalt suure võidu ootuses.
Kuid võimalus selleks võiduks on tegelikkuses ikka väga väike.
Isegi ühe nädala jooksul ei tule alati peavõit välja,
mistõttu tegu on peaaegu võimatu võimalusega.
Inimene aga hoiab võitu siiski silme ees,
mis süstib temasse usku ja samas toob kaasa ka põnevuse.
Ootus tekitab tohutut põnevust.
Eriti mängudes, kus rahaline võit selgub koheselt.
Rääkides aga lastest,
kes mängivad telefonis ja arvutis erinevaid mänge
ja kus nad võivad puutuda kokku sobimatu materjaliga,
mis kätkeb endas vägivalda, seksi ja muud sarnast.
Millist mõju see kõik lapsele avaldab?
Halvim mõju on see, et laps jääb neist mängudest sõltuvusse.
Nii nagu netisõltuvussegi tervikuna.
Vanem või vanemad, kes tõeliselt oma lapsest hoolivad,
seavad piirid neti kasutamisele.
Eelkõige aga piirid rahamängudele ja vägivaldsetele mängudele,
et laps ei pääseks neile ligi.
Kuid ka toredate ja lahedate mängude mängimine
võib olla üsna lõksu püüdev.
Seetõttu ongi oluline, et lastele on seatud teatud piirid.
Olgu seda netiaega siis tund või paar ööpäevas.
Sellega kaitstakse last neti- ja mängusõltuvuse eest.
Kuid millest kogu see probleem tavaliselt tekkib?
Sõltub see inimesest endast
või mõjutavad seda ka mängud ise kuidagi?
Millised tegurid seda kõike mõjutavad?
Kui mõelda vanematele mängudele nagu Must Põrsas jne.,
siis neid mängiti aja sisustamiseks.
Kas siis, kui aeg venis või veedeti perega õhtul aega koos.
Musta Põrsa mängimine oli mõeldud ühise aja sisustamiseks,
nii nagu mitmed teisedki mängud.
Kuid mängudes,
mis ühel või teisel moel kätkevad endas ka raha panustamist,
toovad kergesti kaasa võiduhimu ja raha saamise himu,
ehk siis raha hakkab seda kõike mõjutama.
Raha on küll hea sulane, aga kehva peremees.
Seetõttu ka, kui inimene jääb rahamängudest sõltuvusse,
viib see "peremees" ta küll...
Kohtasin vaid mõni nädal tagasi üht noort inimest,
kel vaid mõne kuuga oli tekkinud 100 000 eurone võlg
tänu rahamängude mängimisele.
Ta polnud seda kuidagi mõelnud nii
ja ma usun, et ega keegi ju kavatse neist sõltuvusse jääda.
Kuid tänapäeval on tööd omades ülimalt lihtne saada raha.
Piisab vaid ühest kõnest ja sul on poole tunni pärast raha arvel.
Kuid neid tuhandeid on kasiinodes vägagi lihtne maha mängida.
Ainuüksi ühe panusegagi, millega võid kaotada kogu raha.
Peale seda tekkib aga süü- ja häbitunne
ning küsimus: "Miks ma küll seda tegin?"
Järgmine etapp on mõte:
"Pole hullu, panen 20 000 mängu ja püüan kõik eelneva tasa teha.
Ma ei ütle kellelegi, mis on toimunud ja maksan oma võlad kõik tagasi
ega mängi siis enam kunagi."
Kuid see on enesepettus
ega toimi mängusõltlase puhul grammigi.
Ehk siis, see poeb nii sügavale tunnetesse,
et seda üritatakse varjata,
kuna see toob endaga kaasa süü- ja häbitunde.
Süü ja häbi on see, mis panevad mänguri kõike varjama.
Nii nagu tegelikult kõigi sõltuvuste puhul -
kõigi nendega kaasneb süü- ja häbitunne,
mis panevad inimest peitu pugema ja üksildusse hoidma.
Mida suurematest summadest või asjadest jutt käib,
seda enam püüab inimene teha head nägu.
Inimene püüab olla teiste silmis nii normaalne kui võimalik, öeldes:
"Ei minuga ole midagi hullu!
Jah, vahel küll lotot mängin, kuid kõik on hästi."
Taolist palet püütakse hoida nii kaua, kui võimalik
ja alles siis, kui kõik kokku variseb, tuleb sellega silmitsi seista.
Mängude mängimises on ju ka eritasemeid.
Rääkisid juba mängusõltuvusest,
kuid eks neidki ole palju, kellel on probleeme selle teemaga.
2015. a. viidi Soomes läbi laiaulatuslik rahva uurimus,
millest selgus, et umbes 3,3% täiskasvanutest
ehk siis u 124 000 inimesel on probleeme
rahamängudest tingitud raskustega.
Neist u 40 000 on siis need, kes on juba mängusõltlased.
Kui siis lisada sinna veel nende lähedased,
mõjutab mängurlus ja mängusõltuvus ikka väga suurt hulka soomlasi.
Kas on olemas mõnda konkreetset inimtüüpi,
kes oleks rohkem aldis langema mängusõltuvusse?
Usun, et ükskõik, millise sõltuvuse puhul,
on nende taustaks seesmine tühjus ja armastuse puudumine.
Ehk siis, laps, kes pole kogenud piisavalt armastust, hoolt ja ka piire
ehk siis nö tervet lapsepõlve,
tema südamesse, hinge ja tundeellu jääb üks tühjus,
mida püütakse siis täita millegagi,
mis loob kasvõi hetkekski heaolu tunde.
See on erinevate sõltuvuste taust.
Edasi on küsimus juba selles, millise sõltuvuse otsa sattutakse,
sest sellesse jäädakse ka tavaliselt kinni.
Kui tegu on tõelise sõltlasega, siis tal võib olla mitmeidki sõltuvusi
ja seda üheaegselt.
Kõik nad on üsna rasked ja rõhuvad.
Enamuse nende sõltuvuste taga on hingevaenlane,
kes valitseb raha ja kõige üle, kuhu raha on kaasatud.
Tulemuseks on see,
et kui ta on saanud inimese mängima maha
10 000 või 50 000 eurot,
või 100 000 ja rohkem eurot,
siis peale seda hakkab ta inimest süüdistama, öeldes:
"Mis inimene sa üldse oled? Täiesti hale kuju!
Kasutada selliseid summasid - veel enam pere elatisraha
mängimise peale!"
Ja kui siis saatan on inimest piisavalt kaua süüdistanud,
tekitades temas meeleheidet ja lootusetuse tunnet,
ütleb ta inimesele:
"Su elul pole mingit mõtet, mistõttu tapa end ära."
Saatana plaat on alati üks ja sama: "Tapa end ära!"
Kui mõelda veel inimesele, kes on jäänud mängude lõksu,
siis kas on teatud märke, mille põhjal on näha,
et kogu see lugu edeneb liiga kiiresti?
Et inimene mängib liiga palju?
Ütleksin nii, et kui on pidev vajadus mängida
ja vajadus tõsta pidevalt panuseid, millega päevas või nädalas mängida,
siis sellele tuleks alati pidurid peale tõmmata.
Ma ei julgeks mängida ühtki sõltuvust tekitavat mängu
ega rahamänge mänguautomaatides,
sest ma olen vägagi aldis jääma nende lõksu.
Olen tõlgendanud seda selliselt,
et mu südame ja hinge põhjas on veel nii palju armastuse puudust,
mis sai alguse juba lapsepõlves,
et ma sattun väga kergesti kõige lõksu,
mis pakub kasvõi hetkelist naudingut.
Seetõttu pean olema väga valvas
alkoholi-, tubaka-, uimastite- ja mängude osas.
Neist loodud kuvand on nii petlik.
Hea enesetunne tekkib juba siis, kui võita 10 euro eest 100 eurot,
mispeale tekkib mõte:
"Kuidas oleks, kui võidaks 20 euro eest 200 eurot!"
Kuid need asjad ei käi nii.
Olen jälginud ja märganud,
et kui keegi langeb selle lõksu ja isegi võidab mõne suure summa,
siis mängides üha enam edasi
võib ta mingi hetk võita veelgi suurema summa,
kuid lõpuks on rahakott, mis veel mõni aasta tagasi oli täis,
siiski tühi.
Lugesin intervjuud ühe inimesega, kel on mängimistega probleeme,
et rahataju kaob kui ära.
Algul läheb 10, siis 20 eurot,
kuid siis tõusevad panused juba sadade ja tuhandete peale
ning raha väärtus kaob kui ära.
Tõsi ta on. Rahataju kaob.
Ühtlasi ei suuda mängusõltlase psüühika
märgata raha, mida ta kulutab,
vaid kogu ta tähelepanu on sellel, mida oleks võimalik saada.
"Kui nüüd selle summa mängu panen, saan selle mitmekordselt tagasi."
Kuid see pole tõsi.
See on hingevaenlase peamine taktika
panna inimest uskuma valet,
sest peale seda on lihtne püüda inimene ükskõik, mille lõksu.
Kui rääkida ka videomängudest, kus pole tingimata raha mängus,
siis nendegi sisse võib ära uppuda.
Ajataju kaob ja ka inimsuhted saavad mõjutatud.
See tõepoolest mõjutab seda kõike.
Lisaks sellele võib olla küsimus selleski,
et inimesel pole paremat ajaveetmise võimalust
või tavaelu ei paku talle enam sellist põnevust ja pinget.
Nagu näiteks lugemine või kirjutamine.
Püütakse leida suuremat põnevust,
mis haarabki inimese taas nende mängude jms. lõksu.
Kõik need on loodud selliselt, et need püüaks oma lõksu.
On need siis rahaga seotud või mitte - lõksuks on nad kõik.
Kuidas mängusõltlane ise ennast veenab,
et kõik on kontrolli all,
kuigi on juba näha,
et mitte inimene ei juhi mängu, vaid mäng inimest.
Kas sellega kaasneb enese pettust ja reaalsuse moonutamist?
Kogu sõltuvus tugineb vale uskumisele,
mida inimene püüab samas võtta kui tõe pähe.
Vale peitub mõttes: "Ma võidan ja maksan siis kõik võlad tagasi,
nii et jääb veel mulle endalegi."
Mõte on kui iseenesest hea,
sest mängitakse selle nimel, et teha kaotatud raha tagasi
ja mitte omada võlgu kellegi ees,
omamata ka kohustust selgitada kellelegi,
kuhu raha on läinud.
Ehk siis, valitseb selline arusaamatu uskumus
nagu alkoholi- ja narkosõltlastelgi,
et hetkeks kogetud heaolutunne jääb kestma.
Ühtlasi jäädakse kergesti kinni raha ootusesse,
kui on korra kogetud mõnda korralikumat võitu.
Mida teha, kui on näha,
et mõnel oma lähedasel on selge probleem mängimisega?
Mida lähedased saaks sellises olukorras ära teha?
Lähedane võib ju sellest juttu teha,
kuid üldiselt pole tal võimalik sellele mängimisele lõppu teha.
Kuigi kindlasti on ka erandeid.
Küll aga on sõltlastel võimalik osaleda eneseabi kursustel,
mis ei maksa suurt palju midagi
ja mis on sarnased AA-kogunemistele.
Kuid need on siis konkreetselt mänguritele mõeldud.
Sealt on nii mõnigi abi leidnud,
sest seal saab kõigest ausalt rääkida
ja paljud seal viibijaist on mängupõrgu juba läbi teinud.
Nii et, soovitaksin täiega selliseid eneseabi kogunemisi.
Lisaks sellele on ka nö tasulist ravi, kust samuti abi saada.
Tasulised sõltuvusteraapiad on täiesti olemas.
Kuid need eneseabi grupid on kõige soodsam viis abi saamiseks.
Tuleb vaid netist järgi vaadata,
milline tegutsev grupp on oma kodukandile kõige lähemal.
Kuidas aga saaks mängusõltlase lähedane
enda eest hoolt kanda?
Kui näiteks kellegi laps mängib poole ööni
või kellegi abikaasa või muu lähedane paneb kogu pere raha mängu,
tekitades sellega puuduse.
Kuidas saaks sõltlase lähedane kaitsa oma elu?
Lähedane võib rääkida sellest oma sõpradele,
sest kogu teema hakkab mõjutama neid sõprussuhteid nagunii.
Ka on võimalik rääkida koguduse pastori- või hingehoidjaga,
kuigi enamus kogudustel
pole kahjuks pikemas perspektiivis aega
tegeleda mängusõltlaste "hooldamisega".
Ehk siis, ajapuudus saab takistuseks.
Lisaks sellele on Soomes Al-Anon grupid, mis on tasuta
ja mis on mõeldud kõigile lähedastele, kes kannatavad kellegi sõltuvuse tõttu.
Vahet pole, millise sõltuvusega on tegu.
Nende abil on võimalik hoida oma pea selge
ja valada seal välja kõik oma pinged.
Loomulikult on oluline ka palve Jumala poole.
Kui meid aga vaatavad inimesed, kes ei oska veel palvetada,
siis võib endale abi saamiseks pöörduda mõne koguduse poole.
Kogudus ei saa ehk aidata mängurit,
kuid mänguri mures lähedast vast ikka,
palvetades nii selle lähedase kui tolle mänguri eest.
Olen küll näinud, kuidas kogudustest on võimalik abi saada.
Kuid olen näinud sedagi,
kuidas mõni noor on usklikuks saanud ja koguduses palju töödki teinud,
kuid siis on mänguhimu taas tagasi tulnud
ja mõnikümmend tuhat eurot on vastu taevast lennanud.
Isegi, et inimene on juba usklik.
Sel juhul on vähemalt oma koguduse uksepakk
tagasi minekuks üsna kõrge,
kuigi mu meelest peaks see olema kõige madalam uksepakk üldse.
Kuigi see sageli pole nii.
Sellised inimesed võiks pöörduda abi saamiseks üks-ühele teraapiasse.
Terapeut peab vaid teadma, milles on küsimus
ja teadma sedagi, et ainus abi on nulltolerants.
Mis iganes sõltuvus ka poleks - selles osas peaks olema nulltolerants,
et inimene võiks saada tõelist abi.
Ja see nulltolerants peaks jääma püsima,
sest sõltlasest isik on nii keeruline.
Olen näinud kunagist alkohoolikut, kes oli 21. aastat 100% kaine,
kuid kes poole aasta jooksul hakkas taas jooma
ja selle tulemusena kaotas ühe korteri ning teine oli kohe müüki minemas.
Abielu jooksis karile, auto läks müüki jne.
Ehk siis, sõltuvuslik käitumine ja inimese isikuomadused
ei hakka otsast peale, vaid jätkuvad sealt, kus need lõppesid.
See aga hävitab väga kiirelt.
Nii oleks kogudustelgi hea seda teada, kui püütakse aidata selliseid inimesi,
et inimesed ja toimivad mehhanismid on erinevad.
Palve on muidugi eriti hea viis, mille kaudu aidata,
sest kui Jumal astub mängu, leitakse ka abi.
Ehk siis, mängusõltlase jaoks tähendab nulltolerants seda,
et talle ei anta mängimiseks raha, ükskõik, kui raske see ka poleks.
Just nii.
Raha ei tohi kohe kindlasti anda,
sest see läheb raudselt mängimise peale.
Süüa võib anda, kui see pole raha vastu vahetatav,
ehk siis söögilauas võib süüa pakkuda.
Kuid raha andmine on sama kui lõkkesse puude lisamine.
Üks mängusõltlane, kes lähedastelt raha ootas, ütles,
et ta seletas selle enda jaoks selliselt lahti,
et tal on õigus mängida
ja ta vanematel on kohustus teda aidata.
Sellega mõistetakse valesti lapse õigusi ja kohustusi,
kuid tõsi ta on, et sõltuvustega ähmastuvad ka moraalsed piirid.
Ehk siis, inimesel võib olla väga selge arusaam sellest,
mis on õige ja mis vale,
kuid mänguhimu muudab ta seesmisi moraalseid ja eetilisi väärtusi.
Mis võibki tingida arusaama: "Mul on õigus mängida
ja mu vanemal on kohustus maksta selle eest!",
samas, kui see peaks olema: "Mul on kohustus lõpetada
ja mu vanemal on võimalus aidata mind selles."
Kuid enese hävituse seisukohalt kisuvad asjad alati kiiva.
Üks mängusõltlane ütles,
et tema jaoks oli vabaks saamisel üheks oluliseks asjaks see,
et ta leidis endale inimese, kes jaksas teda kuulata.
Kes jaksas võtta vastu ta häbi ja süü, mis aitas tal saada lahti sellest.
Ehk siis, tema jaoks oli tähtis kogeda, et ta on oluline.
Kogudustel oleks siinkohal hea võimalus
tuua inimese ellu tähendusrikkust,
kui too on haaratud mängusõltuvusse ja üritab sellest vabaks saada.
See oleks tõesti väga hea võimalus.
Olen vaid mõelnud,
miks kogudustes pole rohkem selliseid inimesi?
Ons' küsimus selles, et kogudus loeb nii kõvasti moraali,
et sõltlased ei julge tunnistadagi, et nad on sõltuvuses ja raskustes.
Puutun tänaseni kokku selliste inimestega.
Ma ei tee neile küll teraapiat,
kuid olen lubanud Jumalale,
et viin läbi tasuta hingehoidlikke vestlusi.
Sageli toimuvad need suuremates, avalikes paikades,
sest mul ei ole enam oma töökabinetti
ja ma ei taha kasutada selleks ka teraapia nime,
sest tegu pole traapiaga.
Häbi on tavaliselt see,
mis sulgeb koguduste uksed inimeste ees.
Kahjuks.
Inimene ei ole kogenud, et ta on vastuvõetud.
Või kui ta kogeb, et ta on vastuvõetud vaid hea- ja puhtana,
siis ta ei räägigi oma probleemidest.
Kahjuks nii on.
Inimene püüab varjata neid asju,
manades ette näo, et on rõõmus ja kõik on hästi,
samas, kui ta meeltes on täiega põrgu lahti,
sest 20, 50 või 100 000 eurosed võlad painavad pidevalt
ja need tuleb tagasi maksta.
Kui mängusõltuvusest siiski vabanetakse,
siis elu peale seda ei pruugi olla väga lihtne.
Mida inimene sel juhul vajab?
Ta vajab esmalt tuge selles, et saada lahti oma võlgadest.
Pikaajalist ja püsivat tuge.
Ja teise asjana see nulltolerants.
See on ülimalt tähtis.
Ma ei tea, kas koguduste hingehoidjad üldse mõistavad
nulltolerantsi olulisust.
See puudutab nii narko-, alkoholi- kui mängusõltuvust,
nii nagu ka seksi- ja pornosõltuvust.
Mul on olnud mitmeid kliente, kes on maadelnud nende asjadega.
Kui tegu on pornosõltuvusega,
tuleb oma arvutist kõik need leheküljed välja pookida.
Keegi teine peaks need selliselt kinni panema,
et neile puuduks ligipääs.
Iga nö puhas päev sõltuvusest on tänupäev Jumalale.
Nii nagu alkohooliku jaoks on iga kaine päev
ja mänguri jaoks iga päev, mil ta pole mänginud, on 0-päev.
Iga selline kaine päev väärib rõõmustamist.
Ja need kained päevad puudutavad siis ka mängureid.
Ja ühtlasi õpitakse elama tavapärast elu. - Just nii.
Ühtlasi tuleb püüelda selle poole, et tunded ei pea olema koguaeg laes.
Igapäevaelu üles-alla liikuvad tunded elatakse üle,
kui elatakse teadmisega,
et pidevalt pole vaja kogeda kaiffi millestki.
See puudutab eriti neid inimesi,
kel on kahjuks suur armastuse puudujääk,
mis on saanud alguse juba lapsepõlvest.
Nii püüavad nad leida seda armastust või head tunnet sõltuvuste kaudu.
Armastus tekitab meis hea tunde
ja sõltuvused pakuvad meile kui hea tunde jäljendit.
Alkohol tekitab hetkeks head enesetunnet,
nii nagu uimastidki.
Üks uimastite tarbija ütles,
et metamfetamiin tekitab nii tohutult hea tunde.
Tegu on ühe tugevama narkootikumiga.
Ta ütles, et see tekitab sellise tunde, et keegi ei saa tema vastu,
ta on kõigist üle ja suudab teha, mida iganes.
Kuid selle tunde hajumine ja pohmell toimivad sama võimsalt
ehk need on nii kohutavad,
et nendest lahti saamiseks tuleb uus doos peale võtta.
Ja inimene ongi lõksus.
Oleme rääkinud täna olulistest asjadest,
mistõttu palun nüüd, et paluksid nende vaatajate eest,
keda see teema puudutab.
Armas taevane Isa, püha Jumal,
Sa tead kõiki neid kümneid ja tuhandeid inimesi,
kes viibivad me tänavail, kõrtsides ja kodudes,
otsides abi, rahu, kergendust ja väljapääsu.
Jeesus, Sinu nimes ja veres on ainus vägi,
mis võib vabastada neid kiiresti ja jäädavalt.
Palun, et puudutaksid neid.
Ja kui meid vaatab mõni mängusõltlane,
siis Jeesuse nimel ja vere väes ma kuulutan sulle vabadust sellest.
Võta vastu see vabadus
ja püüdle selle poole,
et mitte mängida tänasest alates enam ühtki mängu.
Issanda Jeesuse Kristuse arm, Jumala Isa armastus
ja Püha Vaimu osadus jäägu meie kõikidega
nüüd ja igavesti, aamen.
Soovides toetada TV7 tööd, võid helistada 900 1777 (hind 7 eur),
või teha pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Anne-Ly Raukas