TAASTATUD TERVIKLIKKUS
Tere tulemast vaatama saadet "Taastatud terviklikkus"!
Tänases saates arutleme terapeudi-, pastori- ja autori Seppo Jokinen'iga
selle üle,
mil moel saada vaimselt küpseks täiskasvanuks
ja mis siis saab, kui vaimset arengut ei toimugi?
Tere tulemast saatesse Seppo!
Tänan!
Piiblis räägitakse palju vaimsest täiskasvanuks olemisest.
Mida see aga tegelikkuses tähendab?
Teoloogilisest vaatenurgast näen seda selliselt,
et inimene on Jumala Sõnaga hästi kursis,
võtab sellest õppust ja rakendab seda oma elus.
Kuid kaasaja inimese jaoks tähendab vaimne kasv
inimesena ja inimlikkuses kasvamist.
Kuid sageli rõhutakse vaid teoreetilisele vaimsele kasvule.
Räägitakse küll sellest, mis peaks olema,
kuid ei mõelda sellele, kuidas seda ka saavutada.
Mu isiklik arvamus on,
et kui inimene on hingeliselt ja tunnete tasandil ikka väga katki,
siis hingeliselt katkine isiksus takistab inimese vaimset kasvu.
Nagu öeldakse: "Vaim on valmis, aga liha on nõder."
Sel juhul tekkib inimeses vastuolu.
Millest on tingitud vaimne kasvupeetus?
Millised on su meelest küpsemata ebaküpsed kristlased?
Me kogudustes ja eriti vabakogudustes
on kujunenud välja arusaam,
et kui inimene tuleb väga sügavast põhjast
ja saab usklikuks,
siis ta ongi kohe hoobilt terve ja temaga on kõik hästi.
Arvatakse, et armastusest üksi piisab
andestamaks sellele inimesele kõik ta patud.
Armastuse väljendamine on igati omal kohal,
kuid seejärel oodatakse, et inimene on koheselt patuta
ja hea ning täiuslik Kristuse järgija.
Kui aga keegi, kes on tulnud kusagilt sügavast august
ja polegi valmis üle öö muutuma
ega saama täiskasvanuks hingelisel ja tunnete tasandil,
siis tekkivad suured raskused.
Me oleme lahendanud selle olukorra sellega,
et oleme vaid leppinud sellega.
Sellised inimesed on kui hõõguvad küünlad,
kelle näol on tegelikult tegu isikutega, kes ei tahagi kasvada ja areneda.
Kui lapsepõlv, noorus ja täiskasvanuiga
on meid korralikult katki teinud,
ei saa me sellest iseenesest terveks.
Jumal ei tee meid automaatselt korda,
vaid Ta palub luba me käest, et teha oma tööd me elus
ja kui see on saadud, kasutab selleks tihti teisi inimesi.
Jumal tahab, et oleksime küpsed inimestena,
et olla ka küpsed vaimses mõttes.
Usun, et need küpsemised käivad käsikäes.
Mida enam me inimestena õpime ja kasvame
märgates enda kõrval ka teisi,
seda lihtsam on meil ka vaimses mõttes
võtta vastu Piibli õpetust kasvamise- ja ligimese aitamise kohta,
kui oleme ka ise abi saanud.
Oled rääkinud oma raamatutest ohust,
mis kaasneb erinevate asjade liigselt vaimulikuks muutmisega.
Mida sa selle all silmas peas?
No kõige äärmuslikum näide oleks see,
kui küsiksin su käest: "Kuidas läheb?" ja sa vastaksid: "Jumal on hea!"
Kui ma küsiks: "Aga kuidas sul läheb?"
ja sa vastaks: "Jumal on ikka endine."
Ehk siis, inimene ei oska enam iseendast rääkida
või siis ei taha mingil põhjusel endast rääkida.
Sel juhul on tegu asjade vaimulikuks muutmisega.
Ja siis võetakse ka kõik Piibli õpetused,
mis on edastatud inimesena
nii nagu Paulus kõneles inimesena inimestele
ja ka Jeesus õpetas meid inimlikul kujul maa peal olles -
siis kõik need asjad muudetakse ülivaimulikuks
ja sel juhul pole ka mingit kasvu.
Ja ega saagi olla, kui inimene peab end täiuslikuks.
Ja sel juhul ei pea ka inimene vajalikuks
muutumist ega kasvamist.
Piibli kohaselt aga on olnud vaid üks täiuslik isik
ja selleks on Jeesus, meie Päästja.
Tal polnud vaja mingitmoodi kasvada ega areneda,
aga meil kahjuks on.
Mille põhjal aga hinnata vaimset küpsust?
No näiteks vastuolulistes olukordades,
mida sageli kiputakse ülivaimulikuks muutma.
Näiteks ehk olukorras,
kus kaks kirikuõpetajat juhivad kogudust
ja kus üks on kui ülemus ning teine abiline.
Kui neil siis tekkib mingi teema üle tüli või eriarusaam,
mis on sageli seotud isiklike- ja mitte usuliste teemadega,
siis üks läheb oma teed ja rajab oma koguduse.
Ta läheb uksi paugutades ega saa endaga õnnistust kaasa,
kuid siis tal on oma kogudus, mida juhtida just omal moel.
Nii ei pea ta arvestama mõne juhiga
ja juht ei pea arvestama mõne alamaga.
Ehk siis, jääb ära ühine probleemi lahendamine,
mille tulemusena kogudust üheskoos edasi juhtida.
Nii et, tekkib uus kogudus,
mida siis lahkunud juht saab juhtida nii nagu ise soovib.
Vähemalt alguses.
Kuniks seal tõuseb esile mõni tugevam isiksus,
kes pole juhiga alati ühel meelel
ja kellest see juht kiirelt lahti saab, et juhtida ainuisikuliselt edasi.
Sellistes olukordades
muudetakse lahendused sageli ülivaimulikuks.
Mäletan seda aega, kui vabakirikud tekkisid,
olles lahus luteri kirikust.
Tõsi küll, vabakirikud löödi luteri kirikust lahti,
kui nad hakkasid ka armulauda pidama.
1800'ndatel olid vabakirikute liikmed nii pühad,
et nad pidid kogema armulaua raames püha osadust.
Kuid olles elanud koos nende "pühadega",
jagades nendega ühte ja sama usku,
siis mu meelest on nende seas
täpselt samasuguseid tülitsevaid inimesi
nagu luteri kirikuski.
Ja vahel hullemaidki veel.
See nö pühade osadus on vaid teooria.
Tõelist, armastusele tuginevat armastuse ühtsust
on raske leida ükskõik, kust kohast.
Nii ei erine mu kodukirik kuidagi kõigist teistest -
kõik nad on ühtemoodi.
Kui vaadata aga veelgi enam ajas tagasi,
siis luteri kirik lõi katolikust kirikust lahku.
Luther lõi Wittenbergi lossikiriku uksele
95 erinevat teesi
ja mõtles välja, kuidas nö õige uskumine käib.
Paavst oli arvanud, et nad uskusid õigesti,
kuid Luther ütles, et ei uskunud
ja et hoopis temal on nüüd see õige usk.
Lisaks sellele on luteri kiriku siseselt teatud grupeeringuid,
kes väidavad, et nemad usuvad õigesti,
aga kirik ise mitte.
Nii leiab alati aset teatud eristumine,
mis alati muudetakse ülivaimulikuks looks.
Iseenesest polekski ehk selles midagi halba,
kui omavahel ära lepitaks.
Kui vabakirik oleks klaarinud ära oma lahku löömise luteri kirikust
ja üksteisele oleks andeks antud,
siis suure tõenäosusega
oleks selle lahku löömise ja eristumise üle olnud ka õnnistus.
Kuna aga tegelikkuses pidevalt tülitsetakse omavahel
ja luterlased on Paavsti silmis endiselt halvas kirjas -
vähemalt nii palju, kui ma tean,
siis ristiusk on otsekui ribadeks
tänu tülitsevatele puntidele, keda leidub kogu maailmast.
Ja me peaks siis veel olema eeskujuks sellest,
et armastus valitseb me keskel.
Kuid seda pole kusagil.
See on tõsine asi.
Kas vaimulik kasv on ka kuidagi vanusega seotud?
Kahjuks mitte alati.
Vanusega kaasneb küll rohkem kogemusi,
kuid kui tegu on nartsissistliku isikuga,
kes arvab, et tal on alati õigus,
siis see arvamine eaga vaid kasvab
ja ta sureb üsna rahulolevana,
arvates, et elu on olnud just selline nagu ta ise soovis.
Vähemalt osade puhul on nii.
Samas usun, et Jumal on meid loonud selliselt,
et õpiksime ka üksteiselt midagi
ja veelgi enam - et õpiksime üksteist teenima.
Mitte iseennast, aga teisi.
Nii peaksime alati mõtlema sellele,
kuidas saaksime kedagi teist aidata ja armastada;
mida saaksime teha, et see teine oleks õnnelik ja rahulolev.
Nii on näiteks abielu selles küsimuses paras proovikivi.
Nii et, kui mõelda, kas keegi on hea inimene,
oleks hea küsida seda ta mehe või naise käest.
Sest nad oskavad alati tuua esile teatud vigu
või asju, millest meelt parandada.
Küsimus vaid on, kas suudan selle siis kõik vastu võtta
ja muuta end vastavalt?
Samas ei suuda keegi iseenesest muutuda,
kui Jumal talle selleks jõudu ei anna.
Meie taastumisprotsess peaks kätkema endas
põhjalikku, moraalset ja ausat enese ja oma mineviku läbivaatust.
Mäletan, kui sellega ise 30. aastat tagasi alustasin
ja olen seda vahepeal jälle uuesti teinud...
Räägid seda oma kainenemise protsessi kontekstis?
- Jaa.
Seda nii taastumisgrupi- kui taastumismõtte kontekstis,
mis kõik olid samuti Jumalast.
Peale seda, kui oleme leidnud kõik oma puudused üles,
peaksime koostama nimekirja inimestest,
keda oleme ära kasutanud või kellele haiget või halba teinud.
Kui oleme kellelegi võlgu, tuleks need tagasi maksta.
Kui oleme kellelegi haiget teinud, tuleb see andeks paluda
ja klaarida ära kõik need lood,
mis on klaaritavad tagasi maksmise teel.
Ma olin pangale võlgu 7000. marka,
aga tagasi maksin 19 000 marka, kuna leppetrahvid olid nii suured.
Kuid selles peitus see lepitus. Sellega klaarisin oma asjad ära.
Tahtsin maksta tagasi kõik võlad,
mis mul olid joomisega seoses tekkinud.
Maksin neid tagasi üle 10. aasta, kuid kõik said ka makstud.
Õppisin selle käigus väga palju.
Jumal on korraldanud selle nii,
et kui parandame meelt, hakkame ka muutuma selle käigus.
Peale seda kõike pole mul enam kunagi võlgu olnud.
Kõik maksud on saanud õigeaegselt makstud
ja olen õppinud ka elama ning tulema toime
just nende summadega, mis mul on.
See on üks oluline asi, mida peaksime õppima.
Teine oluline asi on aga mõistmine, et ka teised inimesed on olemas.
Taastusprogrammis kehtib põhimõte, et aidates teisi aitan ka iseennast.
Kuid inimesed on võtnud ja pööranud selle millekski,
mis sobib hästi ka isekale inimesele, kes tahab iseennast aidata, stiilis:
"Ma aitan iseennast ja selle läbi ju siis ka teisi."
Nii on see me inimeste seas üsna tugevalt juurdunud.
Lisaks sellele on oluline
aktsepteerida igat inimest sellisena nagu ta on
ja mitte sellisena nagu me tahaks, et ta oleks.
Kuidas aga on lood kannatustega?
Toovad need siis meis esile häid vaimuvilju
või on ka muid võimalusi?
"Õndsad on need, kes kannatavad..."
või kuidas seal Piiblis öeldaksegi?
Eks kannatused ikka kasvata,
kuid samas pole ma neid palunud ei teistele ega ka iseendale.
Nii nagu ma ei sooviks kellelegi, et ta lõpetaks enesetapu põrgus.
Jah, kannatused kasvatavad meid.
Ühes või teises võtmes ikka.
Kuid meil on võimalik kasvada ka läbi selle,
et me ise tahame õppida.
Olen Turus pidanud terve sügise loengusarja
teemal: "Mida saan ise oma muutumise heaks ära teha?"
Ehk siis, meil endil on tahe ja ka otsustusvõime selles osas,
mida me tahame ja ka suudame ära teha.
Peale seda, kui oleme viinud läbi põhjaliku ja ausa enesevaatluse,
olles leidnud üles oma vead ja eksimused,
saame kogeda, kuidas Jumal kõrvaldab meist need vead.
Me ise pole selleks suutelised.
Kuid kui usklik pole enda meelest teinudki kunagi midagi valesti
ja ta elus pole mingit pattu,
siis need ei tõuse ka esile.
Igapäevaelus, kui on piisavalt toitu ja puhkust,
neid ei märkagi.
Nad ei tõuse just eriti väga esile.
Aga kui hakata siiski põhjalikumalt kellegi abil
oma võimalikke vigu uurima,
siis tõuseb sealt ikka üsna mitu surmapattu esile.
Me saame muidugi aru,
et omaenese jõus me ei suuda neid kõrvaldada,
mistõttu me annamegi Jumalale loa need kõrvaldada.
Seda õpetust olemegi Evangeeliumimajas jaganud.
Ühtlasi olnud toonud esile kõik hüved, mis nendega kaasnevad
ja millest ka vanad kirikuõpetused ning kirjad räägivad.
Peaksime need omaks võtma, sest need on olulised.
Meis on tegelikult head, mida saame ise mõjutada.
Luterlik pärand on muutunud nii armu keskseks,
et on unustatud kuulutada inimestele asjadest, milles nad peaksid muutuma
Jumal pole seda Piiblist kõrvaldanud,
mistõttu peaksime endiselt kuulutama patustele inimestele
meeleparandust pattudest.
Kuigi tänapäeval tundub,
et patutunnetust ei kogeta enam just eriti tihti,
kui palju me sellest ka ei räägiks.
Või ehk tuleks inimesed meeleparandusele siis,
kui kuulutusega kaasneks ka armastus?
Ometi ei öelnud Jeesus patusele naisele:
"Ma ei mõista sind hukka, mistõttu mine ja jätka patustamist.
Patusta aga rahus edasi, sest sobid mulle sellest hoolimata."
Jeesus ütles: "Ma ei mõista sind hukka,
kuid siit minnes ära tee enam pattu."
Jeesus teadis kindlasti,
et sel naisel on oht langeda tagasi oma pattudesse,
kuid Ta seadis naisele siiski ühe sihi - minna ja mitte teha enam pattu.
Mistõttu see naine kindlasti püüdiski elada selle kohaselt,
sest ta oli saanud armu.
Sama on meiegagi - kui peaksimegi ikka ja jälle langema,
tuleb alati paluda Jumala käest andeks
ja püüelda selle poole, et me ei langeks enam.
Sest armu saamine ei anna luba lõputult pattu teha,
vaid püüelda edasi selle suunas, et mitte enam langeda.
Kui aga peaksimegi langema,
tuleb koheselt minna Jumala juurde ja paluda need lood andeks.
Mainisid liigset armu-kesksust ja asjade ülivaimulikuks muutmisest.
Aga mis siis, kui muudame kõik asjad liiga maiseks?
Kui miski enam polegi vaimulik?
Kuidas leida sellisest seisust tee vaimse tundlikkuseni?
Sellisel juhul vaadeldakse kõike
psühholoogilisest ja maisest vaatenurgast.
Mu meelest kuulub ristiusu juurde
õpetus Jeesusest, Jumalast, Pühast Vaimust,
inglitest ja vaimuvägedest.
Need kõik on olemas ja neist ka Piibel räägib.
Nii ei saa me neid kuidagi psühholoogiliselt ära seletada.
Nii on ohtlik muuta asju ülivaimulikeks
või siis liiga maisteks ja psühholoogiast lähtuvateks.
Peaksime leidma kuldse kesktee, leides tõe sealt kusagilt keskelt.
Ma ise usun igati vaimuvägede olemasolusse
ja tean, et saatan käib tänapäevalgi ringi kui möirgav lõvi,
otsides, keda neelata.
Ta on vägagi aktiivne.
Kuid samas tean sedagi, et Jeesusel on vägi ja võim.
Ristisurm ja surnuist üles tõusmine andis Talle meelevalla ja väe
kõigi pimeduse jõudude üle.
Tema nimes ja veres peitub vägi ning võim
ja selles peitub meie kaitse.
Tean, et olen tänasel hetkel seal, kuhu Jumal on mind juhtinud
ja kogu see teekond oli Talle teada veel enne, kui ma sündisingi.
Nii olen õppinud lootma Jumala juhtimise peale
ja see, et olen täna omadega seal, kus ma olen,
pole mitte minu headuse, vaid Tema suuruse tõttu.
See loob ühe tohutult turvalise tunde,
kui tean, et mu elu on Tema kätes.
Seetõttu ei peaks Piibli õpetust püüdma suruda maistesse raamidesse
vaid sool peaks ikka jääma soolaks ja valgus valguseks.
Sest mis kasu on soolast, mis ei anna soolast maiku
või valgusest, mis ei anna valgust?
Me peame olema soolaks ja valguseks
oma ühiskonnas.
Alati leidub ka inimesi,
kes jäävad litsutuna käsumeelsuse alla.
Mida tahaksid neile öelda?
Usun, et see puudutab üht vaimse elu arenguetappi,
kuid sellised inimesed vajaksid eriti vaimulikke emasid ja isasid,
kes oleksid mõistvad
ega lajataks neile veel enam juurde, neid otsekui armu alla surudes.
Nii see ka ei toimi.
Kui inimene, kes on äsja usklikuks saanud
ja kes igatseb siiralt usus kasvada,
langeb korraga käsumeelsuse alla
ega näe oma elus Jumala armu valgust,
siis talle kuluks ära üks hea vaimulik ema või isa,
kes oleks temast ka oluliselt vanem
ja kes võiks teda vanemlikul moel sellest olukorrast välja aidata,
andes teada, et ta isegi on sellises seisus olnud,
kuid sellest kõigest on võimalik välja tulla.
Jumal pole kaugeltki mitte nii käsumeelne, kui arvatakse
ja Ta istub taevas armutroonil.
Käsuseadus tõuseb esile viimsel kohtupäeval,
kuid praegu on tegu armutrooniga, mille ette meil on võimalik minna.
Olen igatsenud midagi sellist me kogudustesse.
Olen igatsenud, et kogudustes oleks terapeute,
kes viiksid usklikele läbi vajalikke teraapiaid,
aitamaks inimestel nii palve kui teraapia kaudu
hakkama saada.
Kuid neid pole kusagil.
Raisios on ainus kogudus kogu Soomes,
mis midagi sellist pakub.
Ainukene.
Vabakoguduste inimesed on järelikult nii terved,
et nad ei vaja mingit teraapiat.
Kuid tundub, et ega luterlasedki ole seda vajanud.
See on tõeliselt kurvastav.
Olen tõeliselt kurb selle üle.
Sest olukorras, kus saaksime aidata nii palvete kui vestluste kaudu,
saaksid kõik ajad hoobilt täis broneeritud.
Kuid mingil põhjusel seistakse sellele vastu
ega peeta seda oluliseks mitmetes erinevates üksustes.
Kui mõni me vaataja peaks kogema kutset
olla see vaimulik isa või ema oma vaimulikus kogukonnas,
siis mis nõu sa neile annaksid?
Mulle tehti möödunud kevadel ettepanek osaleda koolitusel,
kus koolitatakse vaimulikke emasid ja isasid.
Mu meelest oli see tõeliselt hea mõte.
Kuna aga ma olen juba nii vana ja haige,
siis mul pole enam jaksu panustada sellistesse koolitustesse.
Nii palun pigem, et Jumal ise läkitaks neid inimesi,
lastes neil küpseda omaenda elukogemuste kaudu.
Sest me küpseme neis kohe kindlasti.
Lisaks sellele on olemas tõelisi "Jumala inimesi".
Tunnen isegi selliseid.
Neid on alati olnud ja saab alati olema.
Nad on juba oma loomu poolest kui emad ja isad.
Kogudused ja pastorid aga peaks siis andma neile võimaluse
tegutseda selles vallas,
soovitades, kus ja kellega ühendust võtta.
Neil oleks siis seal koguduses kui vaimsete vanemate õigused,
kes pakuvad nii õlga kui armastavat embust.
See oleks tõeliselt tark tegu.
Mida sa ise oled viimastel aegadel vaimses mõttes õppinud?
Mu jaoks on Isa Jumala teema
olnud viimase aasta jooksul tugevalt esil.
Olen andnud kõik isa õigused üle Talle,
õppides mõtlema, et Ta on mu isa.
Nii vestlen Temaga pea igal hommikul ja õhtul kui isaga.
See on olnud üks suur muutus mu jaoks.
Mu igatsus on, et võiksin kohaneda Temaga selliselt,
et ka raskustes ja hädaajal loodaksin Ta peale kui isa peale,
teadmises, et Ta ei lase mul vaimselt hukkuda ega surra,
vaid kannab hoolt selle eest, et jõuaksin ikka lõpuks Tema juurde.
Sest kui Ta ei kannaks selle eest hoolt,
jääksin sellest raudselt ilma.
Kuid õnneks on Ta lubanud kanda hoolt mu eest,
sest mul on Temaga Jeesuse Kristuse kaudu leping
ja Jumal austab selliseid lepinguid.
Ta ei riku neid ega hülga kedagi, kes on Temaga lepingu sõlminud.
Ehk siis - kes on Jeesuse oma südamesse vastu võtnud
ja kutsunud Teda juhtima oma elu.
Sellest on nüüdseks üle 30. aasta tagasi,
mil loovutasin teadlikult oma elu Jumala juhtimise alla.
Mõtlesin selle otsuse üle pikalt ja tõsiselt,
öeldes selle oma suusõnadega välja.
Seetõttu ka tean, et mu elu on Tema kätes.
Oled lubanud veel saate lõpetuseks õnnistada me vaatajaid.
Paljud on kindlasti saanud puudutatud selles vaimse kasvu teemast.
Ole hea!
Aitäh Sulle, taevane Isa, et tahad lasta meil kasvada,
et saaksime ka vaimselt täiskasvanuks.
Samas olen kindel, et tahad aida meid me inimlikus kasvamiseski.
Oled ju mullegi andnud ülesandeks
ühendada inimlik ja vaimne kasvamine,
õpetades, et on inimesi,
kes mõistavad puudusi ja katkist olekut inimlikus kasvamises
ning kes mõistavad ka vaimse kasvu olulisust.
Issand, palun kogu südamest,
et kogudustes võiks tõusta esile vaimseid emasid ja isasid
ja terapeute, kes on läbinud nii vaimuliku koolituse,
kui ka koolitused inimese olemuse ja nende aitamise kohta.
Et nad saaks aidata inimesi oma ametist lähtuvalt.
Kuid et kogudustes oleks ka neid vaimseid emasid ja isasid,
kes võtaks inimesi kui lapsi oma sülle
ja räägiks neile, kuidas erinevatest raskustest läbi tulla
Palun, et läbi selle kõige
võiks armastus leida taas tee kogudustesse.
Palun, et seal oleks inimesi, kes peegeldaks armastust
ja kelle peamiseks eesmärgiks on aidata teisi.
Et nende eesmärgiks on aidata teisi.
Usun, et Sa õnnistad seda, Issand.
Ja Issand, kui Sa tood oma suure ärkamise Soome
ja ma usun, et Sa teed seda,
siis samas me pole veel valmis seda vastu võtma,
kuna meil pole kogudustes seda armastavat embust.
Seetõttu palun ka,
et me ei hävitaks seda ärkamist oma külmuse- ja kalkusega,
vaid anna igale me kogudusele ja igale me inimesele armastust.
Jeesuse nimel, aamen.
Soovides toetada TV7 tööd, võid helistada 900 1777 (hind 7 eur)
või teha pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Anne-Ly Raukas