TAASTATUD TERVIKLIKKUS
Tere tulemast vaatama saadet "Taastatud terviklikkus"!
Täna arutleme terapeudi-, pastori- ja autori Seppo Jokineniga,
kuidas ristiusust kaugenemine mõjutab nii inimesi kui ühiskonda.
Tere tulemast Seppo! - Tänan, tänan.
Vaatame alustuseks pisut statistikat.
Läbiviidud kiriku-uurimuse kohaselt
on soomlaste usk Jumalasse langenud vahemikus 2007-2011 10%.
Vaid 71% soomlastest kuulub luteri kirikusse.
Väike protsent kuulub nii õigeusu kirikusse
kui erinevatesse vabakirikutesse.
Mis sa arvad, Seppo,
miks on ilmalikustumine viimastel aastakümnetel
nii suur olnud?
Usun, et ühtpidi seetõttu,
et Jumala Sõnagi ütleb, et lõpuaegadel just nii läheb.
Kuna kogu tehnoloogiline ja teaduslik areng
on läinud nii kaugele,
et meil on nutitelefonid ja kõiksugu muud vidinad ja masinad,
siis Jeesuse tagasitulek on ilmselgelt väga lähedal.
Usun, et oleme maailma lõpust nö 2. minuti kaugusel.
Kuid sellele eelnebki Jumala hülgamine.
See aga, mis seda põhjustab, on hoopis teine teema
ja kiriku sotsioloogid ning ühiskonnateadlased
võivad sellele küsimusele vastata.
Kuid usun, et üks põhjus on see,
et meil on liiga kaua olnud kõik liiga hästi.
Soomes on pöördutud Jumala poole ikka siis,
kui on käinud sõda või siis ka riigisisene sõda
või kui on olnud näljaaeg.
Siis on kirikud olnud rahvast täis.
Kui aga kõik on hästi ja rahval on kõik olemas,
täituvad kirikute asemel hoopis tantsusaalid.
Lisaks sellele tekkis 90'ndatel veel selge muutus selle näol,
et tõusis esile isekuse kultuur.
See suur majanduslangus,
millest Soome 80'ndate lõpus, 90'ndate alguses läbi läks,
tingis selle, et me maa oli majanduslikult sisuliselt kraavis.
Seda siis Esko Aho valitsuse ajal.
Kuid sellest tuldi välja ja pinnale tõusis isekus.
Jumala tahe on, et me aitaks üksteist,
samas kui hingevaenlane õhutab meid isekusele.
Nii et, eks sealt see kõik tulegi.
Nii jõudis ka Soome kõikvõimalikke Ameerika õpetusi
äriliste tegevuste kohta,
kus nõrgemad jäetakse välja.
Tegu on ääretult julma töömoraaliga,
mille kohaselt vaid parimad jäävad ellu.
Meie maal aga on valitsenud nö luterlik töömoraal,
kus nõrgematelegi on antud võimalus, neid aidates ja toetades.
Kuid siis hakkas korralik kapitalism sisse hiilima.
Ja nagu olen ennegi öelnud,
siis ärimaailmas elatakse kvartalist kvartalisse,
jälgides pidevalt majanduslikku edu ja firma käekäiku,
et see kuidagimoodi metsa ei läheks.
Kehva toimimist korrigeeritakse aga väga julmade võtetega.
Seda ei tehta vaid pankroti vältimiseks,
aga ka selleks, et aktsionärid võidaks rohkem.
Olen seda vist varemgi öelnud, et Soomes oli enne nii,
et suured ettevõtted hoolitsesid majanduslanguse ajal
oma töötajate eest.
Nad hoidsid neid tööl ja maksid neile palka,
kandes firmana ise kogu languse koormat.
Nii võis firma kaotada aastaga kasumis mitu miljonit,
kuid nad võtsid selle vastutuse ja hoidsid oma töötajad alles.
Täna aga on vastupidi.
Isegi, et firmal läheb üsna hästi,
siis töötajaskonda vähendatakse pea iga aasta,
et teenida aastas rohkem kasumit.
Kui iga aastaga teenitakse 10% kasumit lisa,
toob viies aasta juba 50%'lise kasumi.
Kuid selles pole midagi mõistlikku.
Kõige selle taga on ahnus.
Öeldakse, et raha on hea teener, aga kehv peremees.
Täna aga tundub,
et raha tõstab peremehena siin ja seal pead.
Seda ka vaimulikes ringkondades ja kirikutes,
kus Jeesuse asemel on raha kõige eesotsas.
See valmistab mulle muret.
Ma ise pole selles muidugi mingi eeskuju.
Raha on mu jaoks oluline,
sest ilma selleta ei saa ju elus hakkama.
Mingil määral peab seda ikka olema.
Kuid Jumal on kandnud mu eest hoolt,
sest mul pole kunagi olnud liiga palju raha.
Kui mul oleks palju raha olnud, olnuks ma eeldavasti samasugune,
kes ihkab üha enamat ja enamat ja on üha isekam ning isekam.
See on üks aspekt kogu loos.
Teine aspekt puudutab aga töötust.
Usun, et seegi korraldati teadlikult ära,
kui Soome tahtis pääseda Euroopa Liitu.
Soome marga väärtust taheti tõsta võimalikult kõrgele,
kuid selleks läks tarvis teatud teguviise.
Sellest ei räägitud muidugi otse, kuid töötus tekitati kunstlikul moel,
et saada kogu majandus korda.
Euroopa Liitu pääsedes
polnud aga enam võimalik majandust korda saada
ilma Soome marka devalveerimata.
Täna meil pole enam Soome marka
ja euro väärtus püsib koguaeg samana.
See on üks tegur, mis mõjutab majandust, tööd ja inimeste heaolu.
Kuid isekus on tabanud ka üksikisikuid.
Enam ei korraldata väga talgusid
ja kui kedagi palutaksegi appi, küsitakse kohe: "Aga palju maksate?"
"Palju te mulle maksate?"
Vanasti oli talgute puhul iseenesestmõistetav,
et kui appi lähed, on tasuks hernesupp
ja kui hästi läks, siis ka pannkoogid.
Ning kodutehtud joodavat, kui keegi seda soovis.
Tänapäeval aga ei tule enam keegi selliselt appi.
Nii luteri kirikul kui vabakirikutel on suuri raskusi leida vabatahtlikke,
kes teeksid koguduses midagi.
Mäletan, kuidas mu noorusajal
olid koguduses vaimulikud emad ja isad,
keda täna vist pole enam väga palju,
sest kõik tahavad olla midagi muud.
See "vaimulik ema" ei saanud ju muud,
kui pakkuda oma "vaimulikele lastele" kohvi
ja teha võimalikult palju nende heaks.
Kuid need lapsed-noored kogesid seeläbi ema armastust.
Ja ka isa armastust tänu vaimulikele isadele,
kes õpetasid, kuidas käia mööda taevateed.
Kõik need lood on tänapäeval haihtumas.
Kui aga rääkida ilmalikustumisest,
siis meil on pidevalt arendatud seadusetust.
Ikka kaugemale 10. käsust ja piibellikest alustest.
18. ja 19. sajandi vahetusel
tugines Soome täienisti Piiblile ja 10. käsule.
Täna aga on asi sellest kaugel
ja pidevalt on surve muudkui muutuda.
Varem oli kirik küla keskpunkt, kuhu inimesed pühapäeviti kokku tulid
Kas siis sunniviisil, poolsunniviisil või vabatahtlikult.
Täna on selliseks paigaks kaubakeskused.
Jumal valitseb ikka kiriku üle
ja see, kes valitseb mammona üle, valitseb ka kaubakeskuste üle.
Või õigemini selle üle, mis seal kaubakeskustes toimub.
Me oleme valinud mammona ja kirikud on jäänud tühjaks.
Kirikuis on heal juhul 20-30 memme koos,
kes ammutavad ühtsest osadusest veel viimast võidmist.
Sama lugu tabab eeldavasti ka vabakogudusi,
kui nad ei püsi pidevalt valvel.
Lisaks sellele on seadusi nii peenelt muudetud,
et näiteks prostitutsiooni peetakse tänapäeval kui tööks.
Nii et, kui keegi osutab seksteenuseid, püütakse inimesi panna uskuma,
et see on normaane töö nagu iga teine,
mille pealt tuleb makse maksta
ja mis samas peaks võimaldama sulle Haigekassa ja kõik muud hüved.
Samas kui veel mõnda aega tagasi peeti seda kõlvatuseks
ja millekski, mida ühiskond ei peaks soosima.
Samas tean, et 18. sajandil oli Helsingis palju lõbumaju
ja need olid ühiskonna poolt aktsepteeritud,
isegi, et seal tegutsevatel naistel oli märk küljes.
Nad pidid käima sallid peas
ja nad läbisid pidevalt tervisekontrolle.
Täna seda enam ei tehta.
Mitte seetõttu, et muidu ei saaks hakkama,
vaid raha saamise eesmärgil.
Tegu on väga tulusa tööga.
Ühtlasi on tasapisi muutumas inimeste arusaam sellest,
mis on õige ja vale, hea ja halb.
See on ju kõige alus.
Kuna loodus tühja kohta ei salli,
siis mis nende kristlike väärtuste asemele tuleb?
Rääkisid juba pisut sellest,
et kirikute asemel minnakse kaubakeskustesse jne.
Ilmalikustumine on olnud eriti kiire just noorema sugupõlve seas.
Mida see tähendab?
No esimene asi on see, et enam polegi mingeid väärtusi.
Millega seda siis asendada, kui enam pole leerikoole?
Või kui neid ongi,
pole nad enam elavaks ristiusus kasvamise kohaks,
kus kasvatada lapsi selliselt,
et võtta täiskasvanueas vastutust oma vaimse elu eest
ja käia armulaual.
On ka neid, kes seda teevad,
kuid paljude jaoks tähendab armulaual käimine seda,
et pärast on vaba voli minna klubisse tantsima.
Kuigi asjad on juba nii kaugele arenenud,
et isegi 12-aastased käivad pidudel, kuna koolid korraldavad diskoõhtuid.
Alla 10-aastastele noortele on need peod ilmselt alkoholivabad,
kuid teatud seltskondades
on mõnuained nagu alkohol ja uimastid
siiski igati kättesaadavad.
Juba nii noorte seas.
Mäletan oma terapeudi praktikast üht 12-aastast noort -
seda juba 70'ndatel,
kellel oli tõsine probleem alkoholiga.
Milline siis veel tänapäeva olukord on? Ma isegi ei tea.
Kõik need asjad hakkasid muutuma 60'ndatel.
1966-1968 olid need aastad,
kus hakati lammutama traditsioonilisi väärtusi.
Kõige enam pilgati kodu, usku ja isamaad.
Seejärel ka kirikuõpetajat.
Kogu see pilge vohas nii raadios, teles kui kus iganes mujal.
Pole siis ime, et see mõjutab ka rahva arusaama sellest,
mis on õige ja mis vale.
Televisioon on aastakümneid teinud seda tööd ustavalt ja hästi.
Nii hakati selle tulemusena muutma seadusi.
See sai alguse 80'ndatel-90'ndatel.
Kuna ma olen juba nii vana, siis ma olen näinud ka nö vanu aegu.
Seetõttu mäletan ka,
kuidas Soomes tühistati Jumala pilkamise seadus.
Mu meelest oli see soomlaste poolt tõeliselt suur viga.
Jumal poleks seda seadust vajanud, sest meie pilge ei tee Talle midagi,
kuid meie oleksime seda küll vajanud.
Mainisin kord ühel suurel esitlusel,
kuidas peale seda tõusid esile porno, sensitiivid ja nägijad.
Lehtedesse ilmusid seksteenuste kuulutused jne.
Seda kõike vaid mõni nädal hiljem peale selle seaduse tühistamist.
Üks inimene tuli mind manitsema ja ütles,
et usurahu seadus on ju endiselt kehtiv.
Ütlesin, et mu Jumal pole kunagi kandnud usurahu nime.
Jumal on Jumal.
Usurahu on hoopis midagi muud, kui Jumala pilkamine.
Usurahu tagab rahu moslemitele ja kõigile teistele,
kuid kristlaste jaoks on Jumal ja Jeesus Kristus
üks ja ainus Jumal
ning tühistatud seadus puudutas Tema pilkamist.
Kuid see seadus tühistati ja ma olen kindel,
et Jumal suurendas teatud määral oma kaitset.
Kuid peale seda sai hingevaenlane taas maad juurde.
Kuidas väljendub see ilmalikustumine
usklike ja kristlaste põhimõtetes ja suhtumistes?
Eks see isekus ole üks selline asi,
tänu millele me ei muretse väga oma ligimeste pärast.
Varasemalt käidi ikka üksteist vaatamas
ja paljud kristlased lõid abiorganisatsioone.
Täna aga öeldakse, et enam pole raha.
Kuid ega tookordki olnud raha. Mitte rohkem, kui täna.
Küll aga oli tahe midagi teha.
Täna oodatakse valitsuse toetusi,
kuid valitsus ei toeta enam kristlikke hooldekodusid.
Kui, siis vaid erandjuhtudel.
Nii peame me usklikena omama ise seda raha.
Kuid lisaks rahale ka armastust.
Armastus sunnib sind minema tänavaile,
isegi, kui poleks üldse raha.
Või minema kuhugi kenasse kohta, et jagada sellest, kust tuleb abi.
Kuid seda kuidagi ei tehta enam.
Me ootame, et raskustes inimesed tulevad ise kirikusse,
kuid nad ei tee seda.
Loodetavasti Jeesus ehk tuleb veel me kirikuisse,
kuid raskustes inimesed on seal, kus nad on.
Kui tahad neid kohata, mine Helsingis Itäkeskusesse
või Turu Itäkeskusesse
või Hansakorttelisse.
Need on need kohad, kus selliseid inimesi kohata.
Ja me peakski minema selliste inimestega suhtlema.
Ma ise pole olnud selleks suuteline,
sest ma pole selline "kõikjal olev" vend,
kes teeb alati kõike õigesti.
Kuid mul on olnud võimalus saada tasuta ruumid
hingehoiukohviku pidamiseks esmaspäeva õhtuti.
Mulle on sirutatud abikäsi,
et ma saaks omakorda seal sirutada abikäe.
Me teeme seda koos mu naisega, kes on muide koolitatud selles vallas.
Ta on kirikutöö juht ja ka mentor.
Ta on ka koolitatud hingehoidja.
Nagu ka mina.
Nii et, me saame teha sellist tööd.
Me ei saa selle eest raha ega palka.
Oleme oma palgad juba välja teeninud
ja saame hakkama.
Kuid mu palk on see,
kui näen enda vastas istumas raskustes nutvat inimest,
kellega saan rääkida ja kelle eest palvetada.
Ja kui näen, et ta vajab kallistust, siis küsin, kas võin teda kallistada?
Enamus inimesi on sellega nõus.
Mäletan üht pisut üle 40-aastast naist, kes oli kaks korda lahutanud
ja nelja lapse ema.
Ta oli pidanud põgenema ühelt maalt teise
oma endise mehe eest.
Ta rääkis mulle oma kohutavast olukorrast
ja ma palvetasin ta eest.
Kui ta aga püsti tõusis,
küsisin ta käest, kas võin teda kallistada?
Ta puhkes täiega nutma ja haaras ise minust kõvasti kinni,
ammutades ja lausa imades minust seda lähedust ja armastust.
See on midagi, mida mul on anda.
Ma ilmselgelt ei kallista kedagi ilma luba küsimata,
kuid Jumal on kasutanud mu kallistusi inimeste tervendamiseks.
Tean seda,
sest olen saanud selles osas palju tagasisidet.
Alati, kui ma kogen Püha Vaimu ütlemas: "Kallista!",
siis kogesin seda isegi täna ja ma ka tegin seda,
mispeale sain ka koheselt kinnitust, et see oli vajalik.
Jumal ütles mulle eile õhtul, kui oma ööbimispaika läksin,
et oleksin pidanud kallistama üht tüdrukut.
Ma kutsun neid noori naisi tüdrukuteks.
Ütlesin, et tundsin sama, kuid samas ei julgenud seda teha,
kuna mõtlesin, mida ta sellest arvab?
Nii ma siis ütlesingi sellele tüdrukule täna,
et oleksin pidanud juba eile teda kallistama,
kuid kas võin seda siis täna teha?
Ta ütles, et oli palunud eile isa kallistust
ja oli üllatunud, et seda ei tulnud.
Ta palus seda siis Jumalalt.
Ta palus seda täna hommikul uuesti ja selle ta täna siis ka sai.
Nii et, Jumal teab täpselt, mida keegi meist vajab.
Minu probleem on lihtsalt sageli see, et ma ei julge seda järgida.
Kuid see kõik on midagi, mida ma saan teha.
Ma ei näe end enam tuuritamas suurtes ja väikestes saalides.
Mul pole selleks enam jaksu.
Küll aga jaksan ma veel kuulata inimesi ühel õhtul nädalas,
või kasvõi seitsmel õhtul, kui tarvis.
Meid kui kristlasi on kutsutud olema maa soolaks
ja panustama oma kodukoha heaks, kus iganes elame.
Mainisid juba enne halastustööd ja inimeste armastamist.
Mida me veel saaks kristlastena teha, et muuta seda kurssi?
Sest kuigi Piibelgi räägib usust taganemisest,
võime me ju siiski olla valguseks selle maailma keskel.
Ikka.
Igaüks saab aidata omal moel
ja minna sinna, kus seda "soola" vajatakse.
Sest kui sool on vakas, pole sellest ju mingit tolku.
Sool peab olema ikka seal, kus see leiab kasutust.
Ja kuna meil on siiski demokraatlik võimalus
avaldada ühiskonna tasandil mõju,
siis peaksime ka väga mõtlema, kelle poolt valimistel hääletame.
Peaksime uurima selle kandidaadi tausta,
et see vastaks laias laastuski me enda arusaamadele
õigest ja valest, heast ja halvast.
Ja julgemad meist võiks lausa ise kandideerida.
Andke selgelt teada, et olete kristlased
ja soovite viia edasi kristlikke väärtusi.
See ei tähenda, et tuleb mõni kindel partei valida.
Usun, et kristlasena võib avaldada mõju
erinevates parteides,
kui vaid hoiad oma põhimõtetest kinni.
See on üks viis olla soolaks.
Mõjutada poliitilise sfääri kaudu. Mida veel?
Kindlasti on ka võimalus rajada erinevaid organisatsioone,
mille kaudu teha vabatahtlikku tööd
ja avaldada mõju mõjuavaldajatele ning otsustajatele.
Ja kõige parem on muidugi palve.
Mulle endale on selgeks saanud, et see on väga tugev mõjutaja.
Olen märganud, et kui hakkan palvetama,
tabavad mind igasugu maised mõtted
ja hingevaenlane püüab hävitada seda õiget mõtet.
Nii olen eelkõige võtnud palveks aega õhtuti, enne magama minekut,
kui olen üksi.
Siis saan rahus mõelda ja palvetada ning rääkida Jumalaga.
Ja ka hommikuti, kui ärkan, on parim ja rahulikum aeg palveks.
Hommikuti loeme ka naisega kumbki mõnda väikest raamatut
ja siis palvetame koos,
paludes juhtimist eesootavale päevale.
Sellest on palju abi.
Kuid samas tuleb siis ka välja minna ühel või teisel moel.
Ma olen viimasel ajal pea iga päev istunud kohvikus,
kus olen vestelnud 10-20 inimesega.
Ma ei kuuluta neile seal midagi - me lihtsalt vestleme
ja meil on väga hea läbisaamine.
Kahele inimesele ütlesin eelmine nädal,
et lähen Helsingisse.
Nad küsisid, mida ma seal teen,
mispeale vastasin, et lähen saatesalvestustele.
Kui nad küsisid: "Kuhu?", vastasin, kus ma seda teen
ja näitasin ka, kuidas telefoni kaudu TV7't vaadata.
Ma ei tea, kas nad on vaadanud mu saateid või ei,
kuid nad on neist teadlikud.
Ühtlasi teen ka rohkesti hingehoidu.
Kui keegi vajab rääkida ja mul on aega selleks, siis nii on.
Olen ka inimestele nende patte andeks kuulutanud
ja palvetanud nende eest.
Palunud ka haiguste ja raskuste pärast.
Tunnen, et see on üks selline koht, kus seda kõike teha.
Meil on tegelikult lausa kaks kaubakeskust,
kus olen palju istunud ja inimesi aidanud.
Üks mees, keda ma ei tundnud, tuli kord ja küsis:
"Kas sa oled Seppo Jokinen?"
Vastasin, et olen.
Ta ütles, et tal oleks asja, mistõttu palusin tal istuda.
Temaga läks muidugi ruttu, sest ta tahtis usklikuks saada.
Ütlesin, et saab ikka ja selles pole midagi keerulist.
Kuulutasin talle ta patud andeks ja õnnistasin teda Jumala lapseks.
See oli mitu aastat tagasi.
Möödunud kevadel tahtis üks mees samuti kokku saada.
Ütlesin, et mul pole oma kabinetti, kuid saame kohvikus kokku.
Ta oli ettevõtja, kellel oli oma firma ja teatud hulk töötajaidki.
Ajasime pisut juttu ja ma ütlesin talle,
et mulle tundub, et ta tahab usklikuks saada.
Ta vastas: "Tahan tõesti."
Õnnistasin siis tedagi usuteele.
Nii et, selliseid juhtumeid on olnud mitmeid.
See on miski, mida ma näen, et tähendab minna inimeste sekka.
Ma turgu mööda ei käi,
sest külmetaksin seal ära ega jaksaks seal pikalt seista.
Kuid kaubakeskustes jaksan küll istuda
ja inimestega vestelda.
Ja alati su juurde saadetakse keegi.
Alles mõni nädal tagasi tuli üks ema, kes töötas seal samas.
Ta tuli nuttes, hüüdes: "Seppo, Seppo!"
Ütles, et ta tütar on võõrutusravil uimastitest
ja kas saaksin paluda ta eest?
Ütlesin, et muidugi saan.
Oleksin saanud seda tütart ka haiglasse vaatama minna,
kuid ema ei palunud seda ja ma ise ei käinud seda ka välja.
Kuid see naine on käinud minuga mitmeid kordi vestlemas.
Need on muidugi sellised nö väikesed asjad,
sest ma pole mingi suur Jumala mees.
Kuid taoline töö inimestega on alati tehtav ja võimalik.
Ma ei igatsegi enam midagi suurt.
Taoline väike töö üks inimene korraga on mulle piisav.
See on piisav. - Mulle on.
Eks see olegi oluline, sest Piiblistki on näha,
kuidas Jeesus kohtas inimesi ka nö ühekaupa.
Ja kuidas siis neist said evangelistid
või midagi muud.
Kui mõelda kasvõi sellele Samaaria naisele seal kaevul,
kellel kaudu Jeesuse sõnum läks edasi.
Kuid saad veel saate lõpuks õnnistada taas me vaatajaid.
Ja kindlasti tahad julgustada meid palvetama ühiskonna eest,
et me peaks ikka ristiusu väärtusi kalliks.
Eks see olegi väljakutse meile.
Ja isegi, et me teame Piiblist, et äralangemine saab suurenema,
siis meid on õhutatud seisma oma linnade eest,
et neil võiks ikka hästi minna.
Parim viis, kuidas selle eest seista, on läbi palve.
Ja ka oma väärtuste edasi andmine, millesse me usume
ning nende väärtuste järgi elamine.
Isegi, kui me pole selleks alati suutelised,
saame siiski püüelda selles suunas.
Ja kui me pole selleks üldse suutelised,
saame tunnistada seda patuna Jumala ees
ja paluda selle patu andeks.
Kasutan teadlikult sõna "patt",
sest see on samuti miski, millest oleme võõrandunud.
Pattu otsekui polekski enam,
sest kirikutes ei räägita enam ei patust ega Jeesusest.
Räägitakse küll kliimamuutusest ja kõigest muust,
kuid Jeesus tuli siia maailma patuste ja haigete pärast.
Tema õpetuse kohaselt on kõik inimesed pattu teinud.
Kui keegi ütleb, et ta pole pattu teinud,
siis ta teeb Jumalast valetaja nagu Piibel ütleb.
Paulus ütles samuti, et head, mida ta tahab teha, ta ei tee
ja halba, mida ta ei taha teha, seda ta teeb.
Ehk siis jutt käib lihaliku loomuse ja vaimu vahelisest võitlusest.
Jeesus, tee meist palveinimesed.
Tee meist need, kes kaitsevad oma kodukandi heaolu.
Mis saaks olla Helsingile veel kasulikum, kui see,
et kristlikud väärtused saaksid siin taastatud
ja inimesed hakkaks neid järgima.
Aitäh Sulle, et võime paluda Su käest palve ärkamist Helsingisse.
Sündigu see Jeesuse nimel, aamen.
Soovides toetada TV7 tööd, võid helistada 900 1777 (hind 7 eur),
või teha pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee Atäh!
Tõlge: Anne-Ly Raukas