TAASTATUD TERVIKLIKKUS
Tere tulemast vaatama saadet "Taastatud terviklikkus".
Arutleme tänases saates terapeudi-, pastori- ja autori Seppo Jokineniga
selle üle,
mis viib inimese enese hävitamiseni?
Kuidas tulla toime elu pettumustega ilma äärmuslikke võtteid kasutamata?
Tere tulemast saatesse Seppo!
Tänan!
Milliseid enesehävituslikke võtteid oled oma terapeudi töös näinud?
Mis on need kõige tüüpilisemad asjad?
Ma ei teagi, kas mingeid tüüpilisi asju on olemas?
Kuid tavaliselt kujunevad need välja pikema aja jooksul,
kus inimese usk hakkama saamise osas on hääbunud
või kadunud täiesti.
Mul oli Turus üks klient, kui töötasin seal pea 10. aastat.
Tegu oli teraapias käiva noore naisega,
kes võttis omale rohud sisse ja helistas siis mulle,
öeldes, et ei ava ust kellelegi teisele kui vaid mulle.
Läksin siis koos kiirabiga kohale,
ta avas mulle ukse ja ta viidi haiglasse.
Olen seda meelt, et kui keegi annab teada,
et ta kavatseb neelata tablette või on seda juba teinud...
Kui on juba teinud, tuleb kiiresti tegutseda.
Kui aga keegi ütleb, et ta on kavatsenud enesetappu,
siis professionaalid küsivad tavaliselt, mil moel inimene on seda plaaninud?
Kui inimene hakkab seda detailselt kirjeldama,
on ta sellele ka tõsiselt mõelnud.
Ehk siis, see kirjeldus viitab ka sellele,
kas sellele on varemgi mõeldud?
Järgnevaks aga oleks meil kohustus kutsuda abi.
Kutsuda appi kas kiirabi või mõni muu ametlik üksus.
See on tavaliselt pikk protsess.
Mäletan, kui olin ise heaolukeskuses töötades
pikalt haiguslehel
ja tarbisin samal ajal üsna palju alkoholi.
Mu psüühika murdus esmalt selle läbi,
et kogesin, et mind ei hinnata enam ega peeta inimeseks.
Nii hakkas saatan söötma mulle mõtteid,
et mu elul pole mingit mõtet.
Et olen mõttetu ning väärtusetu kuju ja peaksin end ära tapma.
Seisin neile mõtetele vastu,
aga kui oma naisest lahku läksin ja kõik sõbrad ära kadusid...
Mäletan üht arsti, kellega koos olime ühel koolitusel.
Olime temaga noorpõlves head sõbrad,
mistõttu helistasin talle
ja ta ütles, et kui nende kanti sattun, pole neilt vaja läbi minna.
Ehk siis, see tingis tunde, et mul pole enam ühtki sõpra
ja ma tundsin end täiesti üksikuna.
Kui hingevaenlane saab panna inimese tõmbuma endasse,
siis ta hakkab ka külvama mõtteid:
"Su elul pole mingit mõtet, mistõttu tapa end ära,
sest see on ainus õige lahendus."
Ja harva on kordi, kus inimene suudaks sellele üksi vastu panna.
Ma ise olen minevikus üritanud mitmeid enesetappe.
Viimane neist oligi tookord, millest rääkisin.
Olin otsustanud enda ära tappa ja mõtlesin, kuidas seda teha?
Sest see on miski, millest ju teisi ei teavita.
Ma ei tahtnud sellest kellelegi rääkida.
Mul oli kodus Adenoli, mis oli mõeldud mu vererõhu normis hoidmiseks.
Ostsin koju ka pudeli viina
ja otsustasin, et nüüd teen selle teoks.
Võtsin lonksu seda rohtu ja siis klaasi viina ja vett peale.
Kui kogu rohi oli sisse võetud
ja pudel viina samuti,
läksin külalistetuppa magama,
öeldes Jumalale: "Magan siin külalistetoas,
kuna olen alati olnud kui võõras ja külaline,
kuulumata kuhugi ja kellelegi.
Seetõttu heidan ka külalistetuppa magama."
Panin käed risti rinnale ja ütlesin:
"Jumal, ma tean, et olen teinud kohutava patu.
Kuid ma lihtsalt ei jaksa enam elada.
Ole mu hingele armuline."
Nii ma ütlesin, kuniks kokku kukkusin.
Meil oli tol ajal üks nelipühilasest arst,
kes oli teel tööle,
aga mõtles enne seda tulla vaatama, kuidas mul läheb,
kuna olin haiguslehel.
Välisuks oli küll kinni, aga mitte lukus.
Mul oli tol ajal Afganistani hurt,
kellega olin enne seda käinud õues jalutamas,
et ta vahe liiga pikale ei läheks.
Nii et, see arst sai sisse ja leidis mu teadvusetult voodist.
Nähes köögis nii tühja ravimi- kui viinapudelit,
teadis ta täpselt, mis oli juhtunud.
Ta helistas kiirabi välja
ja nagu hiljem kuulsin - jagas neile juhiseid okseravimite kohta
mida mulle sisse sööta.
Haigla oli 40 km kaugusel.
Ma ei tea sinna sõidust mitte midagi.
Kuid sinna mind viidi
ja seal ma ka 3 ööpäeva pärast ärkasin.
Voodist vaadatuna tundus kõik nii hele ja valge.
Kõik oli ümberringi valge.
Ühtlasi istus mu voodi veerel üks valge kuju,
kes hoidis ja silitas mu kätt.
Mõtlesin, kas olen juba taevasse jõudnud,
mõistes samas, et muidugi mitte.
Olin ikka haiglavoodis.
Kuid see oli tõeliselt armas, kuidas see hooldaja mu kätt silitas.
Siis aga tuli arst, kes ütles:
"See, et hetkel elus oled, ei tähenda veel, et ka ellu jääd,
sest oled võtnud sisse ainet, mille mõju pole ette teada.
Mina pole psühhiaater, aga psühhiaater tuleb peagi.
Ühtlasi söödame sulle sisse
nii palju sütt, kui sulle vähegi sisse läheb."
Ja siis ta läks ära.
See oli üsna kainestav "Tere tulemast tagasi!" tervitus.
Kuid ma tulin sellest välja, sest Jumal oli mulle armuline.
Peale sellist kogemust aga
pole ma kunagi kedagi hukka mõistnud,
kes pole jaksanud elada.
Sest ma ei tea, mida keegi on sel viimsel hetkel Jumalale öelnud.
Tean vaid, mida ma ise ütlesin.
Usun, et iga inimene, kes pole otseselt saatana teener,
vaid kes on lihtsalt tüdinud ja väsinud,
siis ta ongi tüdinud ja väsinud.
Nii pole mul mingit õigust kedagi hukka mõista.
Jumal on see, kes on kohtumõistja.
Jumal üksi.
Seetõttu ka, kui öeldakse, et minust õhkub armulikkust,
siis eks see olegi tänu sellistele kogemustele.
Peale seda üritasin veel korra midagi sellist.
Olin omadega nii otsa korral, kui veel olla andis,
kuid otsustasin enne ravimite neelamist
veel kellelegi helistada.
Kuna aga mul polnud kedagi, kellele helistada,
siis ma võtsin telefoniraamatu lahti
ja leidsin kohe sealt algusest ühe tugitelefoni numbri.
Mõtlesin, et polegi veel sinna helistanud,
mistõttu helistasin sinna
ja seal sai ka mu elu muutus alguse.
Sealt leidus inimene, kes tõeliselt kuulas mu mure ära
ja kes tuli järgmine päev mu juurde, et jätkata mulle abi andmist.
Nii pääsesin ka ühte taastumisprogrammi,
mille juhiseid endiselt järgin
ja mis muide keelabki ka teiste hukka mõistmise,
lastes Jumalal olla kohtumõistjaks, samas kui me oleme vaid inimesed.
Meil pole seda õigust.
Ütleb ju Piibelgi: "Ärge mõistke kohut, et teie üle ei mõistetaks kohut!"
Kuid me oleme sellest hoolimata väga kärmed kohut mõistma.
Mida säravam kellegi usk, seda korralikum hukkamõist käib,
kuid see on mu meelest äärmiselt kahetsusväärne.
Mainisid juba pisut sellest, kuidas nii lootusetusse seisu jõutakse.
Rääkisid sellest, kuidas olid ise üdini tüdinud ja väsinud.
Kuid enesehävitusliku käitumise ja mõtete taga
on ju siiski oma juured.
Millised need juured tavaliselt on?
Ma ise näen seda selliselt,
et kiindumussuhted pole loksunud paika.
Ehk siis, inimene pole kogenud varases lapsepõlves,
et ta on armastatud.
Ta pole kogenud armastust ja hoolt.
Nii jääb inimesse tohutu vajadus kogeda armastust
ja olla armastatud.
Kui aga inimene ei koge seda kuskilt
ja meie keskseim põhivajadus - olla armastatud, jääb rahuldamata...
Alles siis, kui see on täidetud, oleme võimelised ka teisi armastama.
Alles siis, kui me ihu ja tunded on kogenud, et oleme armastatud
ja see on jõudnud ka me teadvusesse.
Ehk siis, tegu on inimliku kogemusega.
Nii peavad vanemad ja hoidjad kandma hoolt selle eest,
et laps kogeks, et ta on kõige tähtsam;
et ta on ainus, tõeline ja imeline.
Kui aga laps ei koge seda, jääb ta sisse tohutu tühimik ja vajadus.
Me mingi hetk ei oska seda enam teadvustada.
Teame vaid, et midagi on puudu.
Kuid mingil hetkel saab meist seetõttu sõltuv isik,
kes püüab täita seda tühimikku millegagi, mis tekitaks head tunnet.
Sh ka armastusega,
sest kui olen armastatud, tunnen ka end hästi.
Eks alkoholi tarbimine tekita ka algul head enesetunnet.
Eriti neil inimestel, kel on midagi puudu.
Kuid samas jäädakse selle lõksu esimesest pitsist alates
ja nii tekkivadki osaliselt alkohoolikud.
Taustaks rahuldamata vajadus,
mida püütakse täita sõltuvust tekitava ainega.
Püha Vaim loob enda ümber armastust,
samas kui saatana vaim on äärmiselt jõuline - spiritus forte.
See on nö saatana armastuse keel, mis matkib armastust.
Mäletan nii hästi seda esimest korda, kui alkoholi tarbisin
ja tundsin end ülimalt hästi.
Olin enne seda olnud väga pinges ja närinud lapsest saati küüsi.
Ikka oli mu kehas mõni koht, mis võnkus ja värises.
Kuid alkoholi võttes tundsin, et olen nagu kõik teisedki
ja kogesin, et olen milleks iganes võimeline.
Tõsi, järgmine päev ma enam nii ei tundnud
ja ma pidin tulema toime pohmelliga,
kuid see positiivne tunne, mis joomisega kaasneb, on nii võimas,
et see jääb valitsema inimese üle,
nõudes ikka ja jälle seda sama.
Ja inimene, kes pole armastatud, tahabki tunda seda tunnet pidevalt,
sidudes armastuse mõne mõnuainega.
Selleks võib olla alkohol või uimastid,
toit või seks -
kõik, mis pakuvad kohest heaolutunnet
ja võib-olla ka rahuldust.
Nii et, kui inimese sisemus on tühi,
siis muidugi ta igatseb selle kõige järele.
Mu meelest on see igati loomulik.
Kuid psühhiaatrid ega keegi teine ei suuda seda kuidagi tõestada,
sest vanemad väidavad, et nad on armastanud oma last.
Ja laps kaitseb oma vanemaid tavaliselt kuni viimse võimaluseni.
Nii ei ole just kõige lihtsam
leida lapsepõlvest neid tegelikke põhjusi.
Nii uuritakse geene jne.,
leidmaks, kas inimese suguvõsas on olnud vaimuhaigusi vms.
Nende asjade kaudu püütakse leida selgitusi,
mis on ka ühtpidi õige,
sest sealt võib ka mitmeid kalduvusi leida.
Mul näiteks on kaldvus langeda masendusse.
Olen olnud masendunud lapsest saati.
Kuid ma ise arvan, et seda masendust poleks kunagi tulnud,
kui mu isa poleks üritanud mind peale mu sündi tappa
ja kui mu ema poleks üritanud juba enne mu sündi aborti teha.
Need lood aga lõid põhja alt sellelet tundelt,
et ma olen keegi ja midagi.
Ma pole end kunagi kellegi omaks pidanud.
Ema oli ainuke, kellega mul üldse mingi tunnete põhine suhe oli,
sest ta väljendas mulle oma armastust.
Kuid samas, kui ta tahtis olla isale meelepärane,
siis ta tõukas mind ka vahel ära.
See tekitas minus vastaka kiindumussuhte,
mille põhjal uskusin,
et naine võib sind küll armastada, kuid see armastus pole usaldusväärne
See aga põhjustas mulle täiskasvanueas raskusi.
Nii omandasingi vältiva kiindumussuhte,
mille kohaselt arvasin, et pean ise end lohutama,
omamata võimalust jagada kellegagi oma seesmist valu.
Arvasin, et pean ise hakkama saama.
See mehhanism toimis kuni mu abiellumiseni.
Nii on inimestel väga keerulised, sügavad ja rasked taustad.
Ma ei usu, et keegi niisama mõtleks enese hävitamisele.
Kuidas saaks su meelest kõige paremal moel
vältida seda ennast hävitavat käitumist ja ka enesetappe?
Mida selleks teha?
Oluline on väärtustada igat inimest,
teda austades
ja talle armastust osutades just nii palju, kui see on võimalik.
Peale seda muidugi püüda leida üles need põhjused.
Ma pole selles vallas
mingeid teaduslikke uuringuid läbi viinud,
kuid olen selle ise läbi elanud.
Küll aga olen märganud, et inimestel on põhjendamatuid hirme
ja võimalus pääseda avalikest kohtadest pakku,
peab neil olema garanteeritud.
Nii nad siis istuvadki kirikupingis kas kuskile ääre peale,
või veelgi parem, kui kuhugi taha otsa,
sest sealt saab kohe minema, kui paanikahoog peaks peale tulema.
Üks psühhiaater küsis, kas mul on olnud sellist hoogu?
Ütlesin, et ei ole.
Kuid küsimus polegi selles, kas see hoog on olnud,
vaid hirmus, et see hoog võib tulla.
Need hood pole tingitud kogemustest.
Nii pole ka küsimus selles, et kirikus võiks tekkida paanikahoog.
See on lihtsalt see koht, kuhu kõik need asjad kokku kuhjuvad,
samas kui tunne ise on su enda sees.
Tunne, et hirm on ainus, mis pakub turvatunnet.
2016. aastal sooritas Soomes enesetapu 787 inimest
ehk siis pea 800 asjatut surma.
Kuidas need enesetapud lähedasi mõjutavad?
Lähedased kogevad tavaliselt enneolematut süütunnet.
Eriti veel siis,
kui enesetapja ei jäta maha kirja, miks ta seda tegi.
Kui ta jätab endast maha nö vabastava kirja,
kus ta ütleb, et küsimus polnud ta lähedastes,
siis see võib õige pisut kergendada lähedaste olemist.
Kuid süütunnet ja kaotust kogetakse siiski,
nii nagu ka küsimust:
"Kas oleksin saanud midagi teisiti teha?"
Seda kogetakse alati.
Ühtlasi on see lähedaste suhtes väga julm tegu,
kuna nad ei saa midagi ette võtta - ka viimasel hetkel,
kui neile midagi ei räägita.
Kuid ju siis on inimene nii väsinud elust ja nii lootusetu,
et miski ei tundu enam toimivat.
Ja muidugi tiirutab ka hingevaenlane pidevalt nende inimeste ümber,
sosistades neile igasugu asju.
Kogesin ise seda väga reaalselt, kui ta ütles: "Su elul pole mingit mõtet
mistõttu tapa end ära,
sest siis saad sellest kõigest vabaks."
Ta muudkui korrutas seda erinevates olukordades.
Muidugi ma teadsin, et see kõik on vale.
Olles kirikuõpetaja, ma ju teadsin seda.
Nii nagu ma teadsin sedagi, et tegu on patuga.
Kuid sel kõigel pole mingit tähtsust,
sest saatan valetab sulle kõige kohta nii et vähe pole.
Ta on valede ise,
kes muudab valed tõeks ja tõed valeks.
See on see, kuidas saatan tegutseb.
Ta ei austa Jumala süsteeme vähimalgi määral.
Ta võib sulle kirikupingiski täiega valetada.
Nii nagu su koduski ja kus iganes mujal,
kui vaid teda kuulame.
Ja kui inimene on üksik ning lootusetu,
siis kujutan ette,
et ta võtab seda kõike üsna kergesti kuulda.
Ma ise ka kuulsin ja püüdsin sellele ka vastu seista,
kuid see ei õnnestunud.
Kuidas aga terveneda ja taastuda,
kui oled kogenud selliseid enesehävituslikke mõtteid
ja käitumisviise?
Mainisid juba algul, et inimesel pole hea jääda üksi,
vaid tuleks otsida seltskonda ja terapeudi abi.
Kuid mida veel?
Ma ise leidsin endale sellise tervendava kogukonna,
pääsedes juba järgmine päev ühte eneseabi gruppi,
kus mind võeti hästi vastu just sellisena nagu ma olin.
Mulle ei esitatud muid tingimusi, kui vaid see, et purjus ei tohtinud olla
Nii ma polnudki seal purjus
ega ole seda ka olnud 30+ aastat peale seda.
Ehk siis, Jumal teab, kui oluline on kogukond.
Sealne kogukond oli vägagi korralik,
kust sai endale ka kohe tugiisiku, kellele võis igal ajal helistada.
Minulgi oli oma tugiisik
ja ma mäletan,
et kui kogesin tohutut valu ja piina seoses võõrutusraviga,
jättes ka ära kõik vaimset tervist mõjutavad rohud,
kuna tahtsin saada täiesti terveks,
siis ma lamasin elutoa diivanil
ja mu tugiisik ühes oma naisega hoidsid mul kätest kinni
ja muudkui kordasid:
"Küll me hakkame saame, küll me hakkame saame."
Ma aga lamasin seal täiesti segasena.
See polnud mingi ühe päeva teema, vaid kestis kokku oma pool aastat.
Olin lihavõttepühade ajal nende suvilas Mikkeli lähedal.
Nad ütlesid, et olin istunud sauna eesruumis kui tummahammas
ega rääkinud sõnagi.
Nad kutsusid mu sööma ja ma läksin, minnes seejärel tagasi sauna.
Olin täiesti lootusetus seisus
ja mu masenduse aste oli maksimumi peal.
Kogu selle kogukonna armastus ja toetus olid miski,
ilma milleta ma poleks elu sees hakkama saanud.
Seal ei aetud pidevalt mu vigu taga,
vaid hoopis julgustati minema üks päev korraga edasi.
See aitas mul ka paraneda,
ilma milleta ma poleks hakkama saanud.
Ja see on seotud ka sellega, et palud jõudu ja abi Jumalalt.
Nii seal ka tehti - Jumal oli see, kellelt paluti abi
ja kus õpetati palvetama jne.
Mida ütleksid kellelegi, kes kogeb sügavat lootusetust
ning väärtusetuse tunnet?
Ma isegi ei tea, kas jaksad seda kuulda,
kuid tahan öelda sulle, et oled oluline ja väärtuslik.
Oled loodud olema armastatud
ja selleks, et öelda, kui armas ja imeline sa oled.
Nii julgustan sind ka elama.
Ja kui peaksidki eksima milleski,
siis see pole väärt mainimist ega näägutamist.
Pigem tuleb öelda: "Proovime üheskoos uuesti."
Ehk siis, peame toetama üksteist ka läbikukkumistes,
jagades sulle nii palju armastust, et võiksid juurduda sellesse.
Kui sa aga pole kogenud seda kõike,
siis peaksid siiski leidma endale kuskilt
ühe tervendava kogukonna.
Kogukonna, kus sind võetakse just sellisena nagu oled
ja kus su hingel aidatakse kasvada
ning teha vahet õige ja vale, hea ja halva vahel.
Pakkuda abi sellisel moel,
kuid mitte sundida sind algul millekski.
Ma tean, mis tunne see on, kui tunned, et enam ei jaksa.
Saan sellest enam kui hästi aru.
Seetõttu tahan palvetada sinu ja kõigi eest,
kelle südames valitseb tohutu tühjus.
See suur ja tohutu tühjus, mida väga paljud soomlased kogevad,
on just nimelt tingitud armastuse puudusest.
Turvatunde ja armastuse puudusest.
Seetõttu tahan ka paluda, et Jumal tuleks oma armastusega
ja täidaks selle koha,
mis oleks pidanud saama täidetud ema ja isa armastusega,
lähtuvalt sellest, et oleksid pidanud sündima armastuse viljana.
Kuid mitte kõik meist pole sündinud armastuse viljana.
Osad on sündinud ja jäänud märkamata,
teised sündisid seetõttu, et "nii lihtsalt läks"
ja see kõik on OK.
Kuid osad on sündinud ka soovimata lastena
või lausa selliselt, et su sündi on püütud takistada.
Me oleme sündinud siia ilma erinevatel põhjustel
ja mitte alati polnud armastus selle kõige taga.
Kuid ma tahan paluda su eest - mis iganes seisust sa ka ei tuleks.
Tõstan oma käed Jumala poole ja ütlen:
"Jumal, võta just praegu selle inimesega ühendust.
Just nüüd ja praegu.
Puuduta teda oma armastusega.
Me ei suuda edastada Su armastust
muidu, kui vaid Sinu armust ja tahte kohaselt,
kuid ma palun, et Sa ise puudutaksid inimesi.
Puudutaksid nende südame kõige sügavamaid soppe,
täites need oma täiusliku armastusega.
Palun, et Su armastus hakkaks seal tugevnema ja kasvama,
täites selle südame armastusega.
Palun, et Su ristil valatud veri tuleks selle armastuse kõrvale.
Su Kolgata ristil valatud veri.
Palun, et see ristil voolanud Jeesuse ehe ja puhas veri
hakkaks tervendama selle inimese hinge.
Et Jeesuse veri puhastaks ja armastus tervendaks.
Palun Jeesus, et annaksid neile inimestele kogukonna,
kus nad leiaksid tuge, abi ja tervenemist.
Palun, et tugevdaksid nende isiksust ja enesetunnet,
neid tervendades.
Jeesus, ma tean,
kui sügav võib olla see lootusetuse ja üksilduse tunne.
Ma tean ega räägi vaid teoreetilist juttu.
Ma tean, mis tunne see on.
Issand, anna meile armu.
Anna armu meile, kes me ei jaksa aidata
ja armu meile, kes me püüame aidata.
Anna armu kogu oma rahvale,
et võiksime tõeliselt tunda muret inimhingede pärast
ega ainult räägiks sellest.
Aita meil tõeliselt neid inimesi tunda
ja minna sinna, kus tõeliselt abi vajatakse.
Issand, anna armu meile - isekaile, täiskasvanud kristlastele,
kes me parema meelega istume pühapäeviti kirikus,
kui et läheme sinna, kus on palju valu ja vaeva.
Just nüüd ja praegu.
Palun sulle Jeesuse nimel ja vere väes armu, armastust,
tervist ja tervenemist.
Meie Issanda Jeesuse Kristuse arm,
Jumala Isa armastus ja Püha Vaimu osadus
jäägu sinu ja meiega nüüd ja igavesti. Aamen.
Ole õnnistatud!
Soovides toetada TV7 tööd, võid helistada 900 1777 (hind 7 eur),
või teha pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Anne-Ly Raukas