NÄR LIVET GÖR ONT Seppo Jokinen
Välkommen till programmet När livet gör ont.
Jag talar med terapeut, pastor och författare Seppo Jokinen -
om ett viktigt ämne inom arbetslivet, arbetsnarkomani.
Välkommen till programmet, Seppo. - Tack.
Vilka är de första tecknen på arbetsnarkomani?
När borde man reagera på att allt inte är väl?
Då jobbet går före den egna familjen.
Speciellt hustrun. Ännu mer än maken eller makan -
om jobbet börjar gå före det egna behovet av vila och fritid.
Arbetsnarkomani är en form av beroende.
Det dåliga är att det är ett socialt accepterat beroende.
P.g.a. den lutherska trosuppfattningen har vi av det i Finland.
Man har betonat vikten av att arbeta. I sig inte något dåligt.
Följden har blivit att vi tycker att den personen är god -
som jobbar på, även på övertid.
En god familjefar jobbar nätterna igenom.
Nej. Tillbringa tid med familjen.
All tid som går över den normala arbetstiden är bort från familjen.
Detta skadar människor.
- Hurdan är en typisk arbetsnarkoman?
Finns det någon människotyp med större risk att bli arbetsnarkoman?
Min förståelse är att beroende, missbruk i allmänhet handlar om flykt.
En arbetsnarkoman står möjligen inte ut med sina egna tankar.
Det egna förflutna. Något som hänt.
Man flyr till jobbet såsom alkoholisten tar till spriten -
och narkomanen till drogerna -
och den pornografiberoende till pornografin.
Via dessa förskjuts tankarna från det egna jaget.
Från de egna erfarenheterna till något annat.
Jobb är i allmänhet krävande.
Man måste ge det all sin uppmärksamhet.
Man måste ha tro på att man kan göra det väl.
Då kan man rätt långt stänga ute allt annat man tänker på.
Jag kan ärligt säga att jag inte lidit av denna mani.
Jag har inte varit någon arbetsnarkoman.
Jag har snarare valt den lättaste vägen.
Om något går att göra lite lättare så gör jag det.
Det är inte heller bra.
Ändå tycker jag det är bättre än att alltid vara på jobb.
- En arbetsnarkoman är ofta uppskattad som anställd.
Hur kunde chefen gripa in i situationen om det inte är sunt?
- I dagens arbetsliv knappast på något sätt.
Man får en guldklocka om tio år.
Jag vet inte om man kan gripa in.
Om någon alltid tar emot extra arbete på övertid, -
sådana finns och det är brist på dem, -
så är det svårt att gripa in. Vissa arbetsnarkomaner har två jobb.
Ett heltidsjobb och så gör man annat om kvällarna.
Min pappa, den person jag alltså kallar min pappa, -
även om han inte var det, var lite sådan.
Han jobbade till kl tio på kvällen.
Han var företagare. Han var alltid på jobb.
Han jobbade alltid.
Jag led inte av det direkt, men jag tror att hans fru gjorde det.
Efter kriget tänkte man att det är bra om man jobbar hela tiden.
Bra att få pengar och det enda och det andra.
Familjen lämnas vind för våg.
- Du talade lite om återuppbyggnadens tid efter kriget.
Finns det något som stöder arbetsnarkomanin i vår tid?
Ja. Arbetslösheten är ganska hög.
Nu kan man stoltsera med att ha bråttom till jobbet.
"Ett möte igen, och igen är jag sen."
Man får lysa, vara en utmärkt människa -
som har jobb och har mycket att göra på jobbet.
Även ett sätt att stärka det egna svaga egot.
Man kanske har så bråttom. Eller så har man det inte, inte ens jobb.
I dag finns det de som åker på jobb på morgonen och -
kommer tillbaka på kvällen även om de inte haft jobb på flera år.
Man vill stå emot arbetslösheten.
Man skäms över att vara arbetslös.
Man går på morgonen med sin portfölj -
och kommer hem på eftermiddagen. Man lurar grannarna.
Familjen vet.
- Arbetsnarkomani kan leda till utbrändhet på jobbet.
Hur kan man repa sig från utbrändhet?
Det är en lång historia.
Utbrändhet i jobbet, alltså burnout, föregås av olika symtom.
Ett viktigt symtom är att om man gillat sitt arbete, -
såsom många gör, och har velat göra just det arbetet, -
så börjar jobbet smaka trä i något skede.
Jobbet känns inte så kul längre.
Senast då borde man stanna upp och fundera om det beror på jobbet -
eller dess mängd eller något annat.
I det andliga arbetet har vi ofta fått en syn från Gud.
På dagens språk vision, tidigare syn.
Vi åker ut till märkliga förhållanden -
i missionsländer för att uppfylla visionen.
I något skede börjar man kanske fundera om visionen kom från Gud.
Man börjar tvivla på den.
I något skede vill man komma ur den.
Det här är tydliga symtom på burnout.
Vi får signaler som säger att vi borde få hjälp -
eller söka hjälp, men en narkoman lyssnar inte på dem.
Narkomanen förmår inte lyssna till förhandssignalerna.
Man ber om hjälp först då smällen inträffat.
Då man är utmattad och har burnout.
- Hurdan är utbrändheten? Hur kan man långsamt ta sig ur den?
Det är lite liknande som med depression.
Man förlorar förmågan att göra något alls.
Man har en stark känsla av kraftlöshet.
Man känner att man inte orkar eller klarar av något.
Processen är lång. Den går inte på en månad.
En månads sjukledighet hjälper inte.
För det första behöver man få lätta på bördan.
Tillgodose behovet av vila.
På kliniken använde vi oss även av medicinering -
som dämpar de häftigaste känslorna.
Vila. Sedan behöver man aktiveras tillbaka i arbetslivet.
Man behöver en stegvis återgång.
Inte genast under full press.
Det kan vara bra att byta jobb helt.
Just nu har jag en kund som är i denna process.
Kunden var helt slut.
Jag har gett vård, inte som terapeut, utan genom att lyssna -
och ge råd. Kunden berättade för mig om problemen i februari.
I allmänhet finns det även problem i äktenskapet -
och övriga nära relationer. Nu har vi kommit så långt -
att min kund mår mycket bra -
och kom och tackade mig för någon dag sedan för hjälpen.
Jag styrde kunden till företagshälsan.
Om det hör hälsovård till arbetsplatsen så ska man gå.
De kommer inte och erbjuder de möjligheter som finns.
Först bör man ta reda på hurdan hälsovård arbetsplatsen har.
Vården får man hos det företag som erbjuder tjänsterna.
I allmänhet ett läkarhus. Där får man reda på vad som hör till.
Till kunden hörde det en bedömning av arbetsförmågan.
Bedömningen bör göras innan man hamnar i burnout.
Då bedömningen görs med yrkesmänniskor -
så ser man om personen klarar av jobbet.
I kundens fall gjorde man arbetet betydligt lättare.
Man ändrade på det.
Jobbet anpassades till kundens ork i just det läget.
Efter det erbjöd denna arbetsgivare även -
möjlighet att gå hos arbetspsykolog tre gånger om året.
Psykologen hade gett samma rekommendation som jag.
Alltså terapi.
Psykologen och jag hade samma rekommendation: traumaterapi.
Till arbetsvälfärden hörde även -
psykiatrisk kontroll. Arbetsgivaren betalade för allt.
Kunden fick även psykiatriska tjänster -
och är nu otroligt lycklig och nöjd då han får gå i terapi.
Då bedömningen är gjord i en arbetssituation -
så betalar försäkringen så att självrisken är 30 euro -
oberoende av mängden terapi.
Försäkringskassan hade avgjort ärendet mot behovsprövande.
Då gäller arbetarskyddet ligger självrisken på bara 30 euro.
- I Finland har vi goda strukturer för arbetshälsan.
Hur kan man sätta sunda gränser mellan arbete och fritid?
Arbetslivet går igenom stora förändringar.
Man jobbar t.ex. hemma. Vad anser du?
Gud har satt en god gräns för oss.
Åtminstone en dag av fullständig vila.
Det betyder inte att man jobbar hemma vid datorn.
Den dagen tar man tid med familjen.
Om man inte har familj så har man någon hobby, -
träffar vänner och vilar.
Jag använde själv en sådan metod då jag var företagare -
att jag först fyllde i fritiden, sedan arbetet i min kalender.
För hela året. Först fyllde jag i semestern och korta ledigheter.
Julledighet, vinterledighet.
Två lediga dagar varje vecka.
Sedan fanns det plats för jobb.
Så kan vi skydda oss själva.
Vi bör ha någon utgångspunkt för hur mycket vi orkar.
Vår femdagarsvecka är sådan att man med normal arbetsförmåga orkar.
Men om vi har mycket på sidan om, i t.ex. relationerna, som stressar -
så kanske vi inte har en normal arbetsförmåga.
Såsom i fallet jag nämnde. Personen behövde ett anpassat jobb.
Hjälp för att inte hamna i burnout.
Vi har hela tiden kämpat emot burnout.
Nu ser det ut som att vi vunnit kampen efter ca ett halvt år.
Burnouten kom inte. Personen går mycket nöjd vidare i sitt liv, -
på jobbet och i privatlivet.
- Du talade redan om gränserna och vilan, om vilodagen.
Vad mer kunde vi i Bibeln -
lyfta fram som stöder jämvikten mellan jobb och vila?
- Fastan och bönen, förstås.
Som ung fastade också jag. Jag berättade det för alla.
Det var jättetungt och svårt.
Jag försökte bli en god troende genom detta fastande.
Jag försökte fasta med bara vatten. Det var jättetungt.
Jag uppfattar nu fastan såhär: -
Kom överens med Gud om att du vill lägga fasta till bönen.
Eller om du upplever att Gud vill det.
Så avgör du hur lång fastan är men berättar inte om den för någon.
Du lever som vanligt, med fastan och bönen starkt närvarande.
Det är en viktig sak, så länge man orkar i jobbet.
Men om man börjar närma sig en definitiv burnout -
så funkar det inte nödvändigtvis.
Då bör man låta församlingen be för en i stället för -
att man förutom allt annat ännu ber för sig själv.
Vi ska låta den gemensamma tron bära oss.
Paulus talar om att vi ska ta hand om varandra såsom Kristus har -
tagit hand om oss. I församlingen kan man säga -
att man är trött och slut och be de andra bära en i bön.
Det är möjligt även i lutherska kyrkan att lämna sina böneämnen i kyrkan.
De läses t.o.m. upp på TV-gudstjänster.
I frikyrkan har det alltid varit möjligt att lämna in sina böneämnen.
Församlingen ber sedan för dem. Man inte bara tragglar igenom dem.
Församlingen bär i den gemensamma tron den trötta medlemmen.
Kraften i den gemensamma bönen når medlemmens liv.
Kraften lyfter.
Bönen är ingen liten sak. Det är en förvandlande kraft.
Jag tror att ju fler som ber för någon individ så sker miraklen.
I detta fall som har med burnout att göra -
så bad jag med personen varje gång -
personen skulle prova på något nytt, söka hjälp.
Vi bad att Gud skulle ge nycklar. Möjligheterna öppnade sig alltid.
Det förde alltid glädje med sig.
Vi bad igen att Gud skulle hjälpa. Visa, ge.
Allt kom som bönesvar.
En vanlig anställd vet inte vad som hör till arbetsskyddet -
och arbetshälsovården.
Man måste ta reda på det.
Man behöver stöd. Jag stödde och uppmuntrade.
När personen tog kontakt med dessa yrkesmänniskor -
så var de överraskande trevliga och öppna.
Överraskande uppmuntrande och stödjande.
De stödde. De gav kraft.
Det var inte tal om att de hade bett för personen.
Men jag bad. Vi bad tillsammans.
Alla arbetsnarkomaner ser inte alltid vad som är på tok.
De närstående och familjemedlemmarna ser det.
Hur kan de närstående stödja -
så att personen själv förstår att allt inte är helt som det ska?
Situationen är densamma som hos andra -
att de själva ser det sist. Även om en närstående säger -
att man jobbar för mycket så försvarar man sig.
"Jag klarar mig. Säg inte så, du är bara avundsjuk."
Jag vet inte hur man får en narkoman att se sin situation.
Jag har använt bönen och sagt -
att om det inte funkar att säga så be att Gud leder och visar -
hur det ligger till på något sätt.
Bönen är en sådan kraft -
att jag alltmer lärt mig att lita på den.
Det är inget onödigt babblande.
I bönen finns en förvandlande kraft.
- Arbetsnarkomani är en beroendesjukdom, som du sade.
Har du trots det stött på sådana -
vars motiv är pengar och annan framgång?
Rykte, pengar, makt.
P.g.a. dessa jobbar man otroligt mycket och effektivt.
- Ja, det har jag. Girighet är ett fenomenalt motiv.
Att skaffa pengar ligger då i centrum.
Girighet är en ändlös sjukdom, -
eller synd, då den girige aldrig har nog.
Om du har 10 miljoner behöver du lite till.
Samma sak med 100 000. Om du fått 1000 euro på kontot -
så vill du inte använda det utan vill ha 2000.
På detta vis fastnar man i girigheten.
Om man inte får pengar på annat vis än att jobba -
så blir jobbet bara ett verktyg för att mata girighetens synd.
Girigheten är helt tydligt synd, enligt Bibeln.
Avunden är en annan som kan få en att jobba.
Grannen köpte ny bostad eller bil, jag måste också få.
Vi jobbar övertid och extra för att få något.
Det är avund.
Högmod är att jag måste ha finare hus eller bil än de omkring mig.
Bland vännerna eller i familjen.
Det får många att jobba mycket.
Arbetsnarkomanin, i likhet med de andra synderna, -
bygger på att något blivit trasigt på insidan.
Ju djupare i barndomen det trasiga finns -
desto mer undangömt och mer diffust är det.
Det bara ger symtom på sig själv.
Symtomen är vanligen psykiska och emotionella.
Att man blivit sårad, är ensam, lever utan kärlek -
finns där i det tidiga livet.
Människan vill inte se det. Vi konstruerar i allmänhet -
vår historia så att vi ser föräldrarna som så goda som möjligt -
oberoende av hurdana de är. In i det sista har vi behov av att tro -
att vi är bra, lyckade och älskade.
Även om alla fakta talar emot det.
Då vi blir verkligen ensamma -
vågar vi möta den verklighet vi går och bär på.
Det är många gånger en tuff upplevelse.
Har du som terapeut sett generationsövergripande tecken -
hos arbetsnarkomanin? Ärvs den? Kan man lära sig modeller hemma?
Att man måste jobba tills man når sina gränser.
Jag trodde att man lär sig. Men då jag deltagit i genforskning -
och jag nu under sommaren fick -
veta vilka sjukdomar personer med mina gener -
kan få, så listades alla mina sjukdomar.
Risk för diabetes, alkoholism.
Det är möjligt att avgöra då de har en väldig mängd data de kan läsa av.
Jag tror att det finns vissa genetiska sjukdomar man kan vara mottaglig för.
Men man kan också lära sig.
Jag tror på att vi ärver hälften och lär oss hälften av det vi blir.
Den ena halvan finns i arvsanlagen, den andra lär vi oss.
Även miljön spelar in.
Jag tror på det. Men i vilka saker det fungerar så, -
var miljön påverkar mer, generna mindre, kan jag inte säga.
- Har du hos dina kunder stött på -
att man fått modellen med hårt arbete hemma vilket sedan...
- Jadå, i köpmans- och företagarfamiljer finns det ofta.
Barnen blir likadana. T.ex. företagare.
De blir flitiga och giriga.
Ibland finns det med. Men inte alltid.
Företagarna vågar ta risker och göra saker.
De ger arbete åt andra. Jag klandrar inte dem.
Men det finns många faktorer som spelar in.
Gud sade att Han hämnas fädernas synder i 3 och 4 generation.
Jag har sett alkoholism- spelberoendearven då de följer med.
Om man har beroende i personligheten så stannar det ofta.
Ett beroende går, ett annat kommer.
Om man inte kämpar emot och strävar efter att bli kvitt dem.
Jag har upptäckt det hos mig själv och hos andra.
Själafienden låter oss inte bli fria från något gratis.
Gud befriar, men vi behöver också göra vår andel.
Då Han befriat oss från alkohol ska vi inte börja spela om pengar.
Vi ska inte börja satsa pengar på trav, lägga ut 1000 euro på en kväll -
och tänka att vi får 10 000 tillbaka. Vi förlorar.
Jag har en fortgående kamp mot dessa saker.
Jag spelar en rad lotto i veckan. Den kostar 1 euro och det räcker.
Jag har inte vunnit något.
För mig är detta ok. Men här ligger en fara för mig.
Situationen är densamma med varje beroende. Man blir inte fri -
bara genom att klara av ett visst. Man bör kämpa emot alla former -
av beroendesymtom och -sjukdomar. Alltså bevara oberoendet Gud lovat.
Då Han befriar så är du fri, säger Bibeln.
- Ett bra läge för bön. Du har i vårt program alltid bett för tittarna.
- Och för mig själv. - Ja. Vi behöver ständigt kraften från ovan.
Nu ska vi välsigna speciellt de tittare -
som har problem med arbetsnarkomani.
Det behöver inte bero på arbetsplatsen, -
utan kan också vara frivilligarbete.
- Det kan man också få burnout av.
Tack Jesus för att Du inte tänkt att då vi tar emot Ditt ok -
är det så tungt att vi brister och tröttnar under det.
Jag ber nu för dem som jobbar för mycket eller för lite.
Ge dem balans. Ge Du dem i Din vishet -
en lämplig mängd arbete, fritid och vila.
Låt oss våga ta emot den nåd och vård Du vill ge.
Du kräver inte att vi dör av arbetsmängden ens i Ditt rike.
Du vill att vi vilar, och utgående från vilan -
gör vi det goda arbete som vi fått ifrån Dig i en syn.
Det du kallat oss till.
Jag välsignar alla som arbetar och ber för dem som lider av -
arbetsnarkomani och är arbetsnarkomaner.
Jesus, Du är befriaren. Kom och befria oss. Amen.
Om du vill stöda HimlenTV7 kan du i Sverige swisha till 123 677 9300
I Finland: Ring 0600 10070 (10,01 EUR och lna)
Lyssna till hela meddelandet så blir donationen gjord.
Översättning: Andreas Forsberg Himlen TV7