NÄR LIVET GÖR ONT
Välkommen till programmet.
I detta avsnitt samtalar jag med pastor, terapeut och författare -
Seppo Jokinen om hur vi kan hämta oss då vi sårats av andliga samfund.
Välkommen till programmet, Seppo. - Tack.
I ditt arbete har du mött människor som i någon andlig gemenskap -
hamnat i en återvändsgränd. Hurdana är dessa situationer vanligen?
Om jag tänker på dem som tagit kontakt med mig -
så är det allra mest typiska olika profeter, -
deras profetior och hur de brukar dem som maktmedel.
Jag kommer genast att tänka på två exempel.
Två unga kvinnor i 40-års åldern.
De sade att de inte vågat gå på något andligt möte på flera år.
I det ena fallet handlade det om -
att hon berättade att hon mådde dåligt.
Hon upplevde ibland att hon var smutsig.
I den gemenskapen hade de drivit ut orena andar just den dagen.
Man hade drivit ut så många andar att hon var alldeles slut.
Hon gick på starka psykmediciner då jag träffade henne 10 år senare.
Då det inträffade var hon ca 30.
Under terapin kom det fram -
att hon tidigare hade blivit sexuellt utnyttjad.
Hon hade inte vågat prata om det.
Hon mindes det inte heller p.g.a. dissociation.
Upplevelsen hade förträngts.
I terapin kom den fram.
Jag behandlade henne i två-tre år.
Vi kunde minska på medicineringen och bygga upp lite förtroende -
för de andliga samfunden.
Om någon säger sig känna sig smutsig -
eller oren så borde det inte genast förandligas.
I detta fall var det inte frågan om någon oren ande.
Att hon skulle ha sysslat med trolldom.
Det handlade om det oerhörda maktmissbruk -
hon blivit offer för som barn. Naturligtvis manipulerat av satan.
Men hennes psyke hade tagit skada.
Det andra fallet handlade om en annan ung kvinna.
Ca 75 % av dessa mina kunder är kvinnor.
Då hon tog kontakt med mig -
hade hon varit på öppen avdelning på psykiatriskt sjukhus länge.
Hon berättade om sitt äktenskap.
Båda två låter mig berätta om jag inte ger ut för detaljerad information.
En skilsmässa var nära förestående. Hon var vacker, kanske 30 år gammal.
Hon hade begärt förbön av en profet -
eftersom skilsmässan närmade sig.
Profeten hade profeterat -
att hon hade gjort abort och att hon måste bekänna det.
Då skulle äktenskapet bli helt.
Kvinnan sade att hon inte gjort någon abort.
Profeten sade sig se i anden -
att hon gjort det, att hon måste omvända sig och bekänna.
Då skulle hjälpen komma. Hon sade en tredje gång -
att hon inte gjort någon abort.
Profeten hade sagt sig överlämna henne till satan.
Följden blev att då hon tog kontakt med mig -
var hon på psykiatriskt sjukhus i desperat tillstånd.
En utlösande faktor hade alldeles säkert varit -
då profeten lämnade över henne till satan.
Även i detta fall hade det hunnit gå några år.
På sjukhuset hade hon börjat känna sig lesbisk.
Det blev naturligtvis skilsmässa.
Jag försökte hjälpa henne i många år. Vi bad för saken.
Jag måste erkänna att skadan låg så djupt att jag inte kunde hjälpa henne.
- Hur definierar du andligt våld?
Här finns drag som jag skulle kategorisera så.
Vilken är skillnaden mellan psykiskt och andligt våld?
- Inom psykiskt våld talas det inte om Gud.
Man uppträder inte som profet, präst, predikant, evangelist.
Det är att man i ett parförhållande eller i ett auktoritetsförhållande -
på arbetsplatsen eller i andra relationer -
använder psykiska metoder, som att skämma ut, håna -
eller trycka ned. I det kristliga, andliga våldet finns den -
skillnaden att man använder de av Gud givna nådegåvorna.
Man missbrukar den andliga auktoritet -
som man tagit sig själv eller som man blivit given.
Man kan ha prästtjänst eller vara predikant.
Där finns en tjänsteauktoritet eller auktoritet man tagit sig själv.
Med den brukar man makt.
Man definierar vad någon får och inte får göra.
Ifall personen som har auktoritet är narcissist -
så delar denna in församlingen eller sitt verksamhetsområde -
i sina favoriter och sina fiender.
Man kan vara bara antingen för eller emot.
Hela samfundet blir starkt tudelat.
Ofta börjar den narcissistiska ledaren -
driva bort dem som ledaren inte ser vara på sin sida.
På ett eller annat sätt. Jag känner till ett fall -
där en pastor var i en församling -
och började offentligt gräva fram -
i matrikeln de medlemmar som inte var med på sammankomsterna.
Pastorn grävde fram fem sådana som inte setts på tre månader.
Pastorn uteslöt dem ur församlingen.
Dessa medlemmar städades undan.
Sådana som inte var till glädje för församlingen.
Om man ens lite tänker såsom jag -
så var dessa de som hade behövt mest omsorg.
Man hade behövt ta kontakt och fråga hur det går.
Det kan också hända att om pastorn var av denna typ -
så stannade de känsligaste hemma p.g.a. pastorns tal.
Kanske det fanns så mycket hot och hat i dem.
Jag kan säga: "Jesus älskar dig, tro det nu!"
Om jag säger så i podiet så når det inte någons hjärta.
Av det människan tar in är ca 80 % icke-verbal kommunikation.
Lyssnaren uppfattar att något är på tok.
Det var ett karikerat exempel.
Men om jag talar om Guds mildhet och kärlek -
men sedan i följande mening är full av hat -
så blir ingen övertygad.
I detta fall ville pastorn bli av med -
sådana som i pastorns tycke var skadliga.
Detta om något är andligt våld i en extrem form.
Det är möjligt att de aldrig mer vågar sig till någon församling.
- Om en människa vill gå med i en andlig gemenskap -
så vad borde hon titta extra noga på?
Är allt bra här? Hur ser man det?
En viktig sak är att det inte finns bara en ledare.
Det är inte en persons församling.
I ledningen borde finnas flera personer.
Den kan heta ledningsgrupp, styrelse, äldstekår eller församlingsråd.
Personen som leder är underordnad.
Rådet står över och ledaren är ansvarig inför det.
För det andra är det så att om man börjar säga -
att man inte får tala om församlingens ärenden med någon -
och inte får berätta vad som händer, då är det mycket farligt.
Man bygger ett litet, slutet samfund.
Man får inte tala om det för andra och helst inte vara i kontakt med dem.
Om det börjar gå så att ledaren eller en underordnad -
börjar avgöra vilka som ska gifta sig -
och vad som är synd, och vad som inte är det -
alltså att man inte får tänka själv -
och lyssna på predikan och låta Ordet beröra -
utan någon säger vad man får göra, och vad man inte får -
då är det frågan om farliga fenomen.
Gemenskapen håller på att bli en sekt.
Sekter kan leda folk till -
självmordstrender eller vad som helst.
De sekter i USA som lett till hundratals självmord -
har haft sin bakgrund i kristlig tro.
De har talat om Jesus.
Det här är det som jag är mest rädd för.
Vid den sista domen kommer där att finnas sådana som kommit -
dit som Jesu lärjungar. Alla hör till den gruppen.
Trots det säger Han till dem på ena sidan -
att Han inte känner dem.
De säger att de drev ut demoner och botade sjuka i Jesu namn.
Jesus säger att Han inte känner dem.
Om ni inte har kärlek så har ni ingenting.
Det säger Han även genom Paulus i 1 Kor 13.
- Seppo, även du har blivit sårad i den kristna gemenskapen.
Hur kom du själv över det?
Ända sedan barnsben hade jag -
varit med i kristna sammanhang och sett olika saker.
Jag var tre då mina föräldrar kom så att säga "till tro".
De hade levt ett mycket syndigt och världsligt liv före det.
Förändringen var stor.
Jag njöt när vi sjöng andliga sånger.
Jag spelade gitarr till sångerna.
Så länge det socialt sett gick väl för mig i livet -
fick jag god feedback, och då jag blev pastor -
så hade jag en fin framtid framför mig.
Jag hamnade genast i konflikt med mig själv -
då jag bar på en referensram som sade -
att en pastor måste vara syndfri, inte får synda.
Om pastorn syndar är han inte troende.
Då jag försökte vara ärlig så märkte jag -
att jag syndade varje dag. Jag ljög eller överdrev eller något annat.
Jag började lida av svår migrän.
Jag kunde ha hård i migrän i två-tre dagar.
Jag hade jobbat som pastor i Tammerfors i tre-fyra år.
Jag tänkte att det inte blir till något, att jag måste sluta.
Jag måste börja jobba med något annat.
Jag hade två alternativ.
Jag frågade en person vid Helsingfors universitet -
om jag kunde bli luthersk präst.
Läraren bad mig skriva sex tentor för honom.
Då skulle det bli möjligt.
Jag råkade dessutom se en annons för -
A-klinikstiftelsens terapeututbildning.
Jag frågade om jag kunde börja.
Jag kom in och funderade vilken jag skulle välja.
Jag tänkte att jag väljer terapeututbildningen.
Jag tänkte att det då inte handlar om synd och tro.
Jag får hjälpa människor sådan som jag är.
Jag valde den och lämnade universitetet. På den vägen är jag.
Det här var ännu okej, men då jag gick igenom skilsmässa -
så dög jag inte längre till något.
Jag försökte inte så mycket heller.
Jag fick ta emot många smällar efter det.
Då jag gifte mig med min nuvarande fru så var det ännu värre.
Jag tänkte att jag hade förtjänat det själv.
Jag kunde inte se Guds kärlek någonstans.
Den kärlek som Korintierbrevet talar om.
Jag upptäckte att jag var en tredje klassens troende.
Jag klassades som en som inte får verka i en församling.
Att vara präst kom inte ens på fråga. Inte heller pastor.
De hade säkert tagit ifrån mig pastorsfullmakten, men glömde det.
Av någon orsak blev fullmakten hos mig i alla dessa år.
Då Gud igen kallade mig till andlig tjänst år 1990 -
efter en paus på 15-16 år, eller egentligen 17 år -
så började Han verka rätt snart.
Jag fick allt större uppgifter.
Då täcktes man inte ta ifrån mig fullmakten.
Jag har haft den sedan dess.
Jag har inte sökt att bli församlingsherde.
Jag är inte en en hustrus man.
Jag känner till sådana församlingsherdar -
i olika kyrkor och samfund.
Jag har inte haft behov av det, jag har upplevt mig -
kallad att jobba bland sårade och svaga.
Det har jag fått göra. Jag har bestämt mig -
att inte fundera på det.
Som barn blev jag van vid allt möjligt tal.
Bönemötena var ibland rätt extrema -
då jag var bara några år gammal.
Väldigt mycket ljud. - Skrämmande? - Ja.
Jag blev van vid det. Jag tänkte att såhär är det.
Som vuxen har detta inte kunnat skrämma mig längre.
Inte heller olika profetior.
Jag vet att om det inte finns kärlek i profetian så är den -
inte från Gud, utan från människan eller satan.
Kärleken avgör.
Paulus gör det klart på många ställen.
De människor som råkat ut för andligt våld -
och blivit dess offer är ofta så nedtryckta att de inte orkar tänka -
att de skulle ha några rättigheter.
Tillsammans med dem väntar jag på Guds rikes domar.
Jesus säger: "Kom till mig, ni som min Far har välsignat."
De har fått kärlek bara från Jesus.
- Nu ska vi se på den andra sidan i berättelsen.
Hur ser en frisk andlig gemenskap ut?
Vilka är de goda tecknen? Vi talade om de oroande tecknen.
Man får vara av annan åsikt än ledarna.
Ledaren dömer inte om någon tänker annorlunda.
Det är okej att diskutera, fundera och argumentera.
En annan sak är att man väljer -
människor som bildar en ledningsgrupp.
Alla kan påverka vem som verkar som ledare.
Man kan klaga hos dessa om det finns något att klaga på.
Man kan även ge positiv feedback då läge är.
Man tar även hand om dem som skadar sig.
Man försöker inte göra sig av med dem så fort som möjligt.
Det finns en diakonitjänst.
Den misshandlade mannen ligger vid vägens kant.
Prästen och leviten skyndar förbi.
Samariern som inte var värd någonting, -
hjälpte den judiska mannen.
Gällande diakonin är jag av den åsikten -
att en församling som inte jobbar med de svagaste -
vill jag inte ens kalla en församling.
Det är en de fullkomligas samfund -
som i sin självtillräcklighet kommer överens inom gruppen.
Om vi har Kristi kärlek så -
bryr vi oss om de sårade och svaga vid vägens kant.
På detta känner man den gemenskap -
som följer Jesus. Han umgicks med syndiga och sjuka.
Hurdant är det friska andliga ledarskapet? Du nämnde redan något.
Det handlar om att ha respekt för andra människor.
Om man fått ledarskap, blivit ledare för någon församling -
så har man desto större orsak att bry sig och vilja hjälpa -
och att inte tänka att man är den enda som har rätt.
Man ska bolla sina funderingar med andra så mycket som möjligt.
Kolla vad de andra har för åsikt.
Å andra sidan använda Bibeln som auktoritet.
Man ska vara trogen Bibelns budskap.
I dagens läge tolkas Bibeln nästan hur som helst.
Den sanna andliga ledaren läser Bibeln som den är.
Låt Bibeln tolka sig själv så långt det är möjligt.
Det finns stora förväntningar på en andlig gemenskap i dag.
Kan någon förvänta sig för mycket av gemenskapen -
och se sig som en kund som ska betjänas?
Har du stött på sådant? - Det har jag.
Jag har även stött på det -
att de narcissistiska dragen varit alltmer på ytan.
Man tänker att man ska betjänas utan att man själv gör något.
Man har enbart rättigheter även då man är andlig sökare.
Inga plikter. Det är ett problem -
särskilt i församlingar som förlitar sig på volontärer.
Det är svårt att finna sådana som vill hjälpa andra.
Sådana finns nog som vill sitta på främsta bänken som ledare.
Men då det inte finns några att leda -
så behövs inte dessa mindre ledare heller.
Jag vet inte vad du eller andra tänker -
men jag avskyr ledarkulturen i församlingen -
eftersom Jesus inte alls talade om ledarskap.
Paulus nämnde något i ett tal om -
att ledaren ska vara trofast och tjänstvillig.
Om vi talar om ledarskap ska det vara ett tjänande ledarskap.
Den som vill vara ledare ska vara allas tjänare, sade Jesus.
Om ett sådant ledarskap talar Han.
Ofta kommer ledaren med sin stora portfölj till orten -
men det finns ingen att leda. Ledaren finns nog.
Det blir fel.
Man behöver först ta hand om fåren så att man har en hjord att leda.
Den hjord man fått omkring sig kan man leda.
Det är svårt. I de stora, gamla kyrkorna -
så kommer ledarskapet via tjänsteval.
Där är det viktiga att vi kan ge -
möjlighet att låta många olika andliga blommor blomma.
Nu verkar det lite som att allt annat får finnas...
Helsingfors biskop sade att det tydligen är möjligt att tala om -
vad som helst i kyrkan förutom Jesus. Då har vi gått vilse.
Vi börjar närma oss den avslutande bönen som vi har i vårt program.
Du har lovat välsigna tittarna. Kort till sist: -
Det har varit mycket tal om offer för utnyttjande i katolska kyrkan.
Hur kan en människa förlåta det andliga samfundet sådana gärningar?
Om t.ex. ens barn blivit utnyttjat. Hur kan man närma sig förlåtelsen?
Om man inte annars kan förlåta, -
om man inte är så stark andligen -
att man kan förlåta inför Guds ansikte -
så behöver man få tala ut om skräcken och rädslan.
Den vrede man har tvingats kapsla in i sitt hjärta.
Man måste få lämna dem så att någon tar emot dem.
Ingen har tagit emot dessa barns rädsla.
Ingen har tagit emot vreden och desperationen.
De har tvingats underkasta sig.
Den romersk-katolska kyrkan och påven borde lägga ner pengar på -
att ta hand om dessa människor. Betala för deras vård.
Jag anser också att celibatet -
är något som leder till ett dylikt beteende inom kyrkan.
Hos de ortodoxa är det tvärtom.
Man kan inte bli präst om man inte är gift.
Om man vill bli biskop måste man vara änkling eller munk.
De tänker att prästen måste ha familj -
för att kunna förstå dem med familj.
De romersk-katolska tänker att -
prästen ska tjäna församlingen helt och hållet.
Vackra tankar, men de har inte alltid fungerat.
- Vi ska gå till den gemensamma bönen.
Vi bär också detta inför Gud.
- Jesus, Du känner dessa utnyttjades -
rivna och skadade själar.
Tilliten, tron och kärleken har tagit skada hos dem.
Det som talats har tillintetgjorts av talarnas gärningar.
Jag ber för dessa små barn.
Ge Du dem Din nåd, på ett eller ett annat sätt.
Lär oss vuxna det -
att barnen inte finns till för oss, utan vi för dem.
Detta ber jag om för vårt land och hela världen.
Låt denna insikt nå de kristna församlingarna -
att barnen inte finns till för oss, utan vi för dem. Amen.
Om du vill stöda HimlenTV7 kan du i Sverige swisha till 123 677 9300
I Finland: Ring 0600 10070 (10,01 EUR och lna)
Lyssna till hela meddelandet så blir donationen gjord.
Tack för ditt stöd!
Översättning: Andreas Forsberg Himlen TV7