TAASTATUD TERVIKLIKKUS
Tere tulemast vaatama sarja "Taastatud terviklikkus".
Tänases osas mõtiskleme terapeudi, pastori ja kirjaniku Seppo Jokinen'iga
selle üle, kuidas saame taastuda,
kui oleme saanud haiget vaimse kogukonna kaudu.
Tere tulemast, Seppo! - Tänan!
Oled oma terapeudi töös kohanud inimesi,
kes on jooksnud ummikusse vaimsetes kogukondades.
Millised on need tüüpilised haavumise põhjused ja olukorrad?
Kui mõelda nendele inimestele, kes on minuga ühendust võtnud,
siis võiks tüüpilisteks peapõhjusteks tuua erinevad prohveteeringud.
Prohvetid, kes kasutavad oma võimu.
Kaks näidet tuleb kohe meelde.
Kaks noort naist, nii 40ndates,
võtsid minuga ühendust ja ütlesid,
et nad ei julge enam aastaid ühtegi kogudusse minna.
Neist ühe juhtum oli selline,
et ta oli öelnud, et tal on paha olla
ja ta tundis end vahel räpase ning rüvetatuna.
Selles koguduses korraldati samal päeval
rüvedate vaimude välja ajamist.
Neid vaime aeti nii palju välja,
et ta oli omadega päris läbi.
Siis määrati talle tugev psüühikaravim.
Mina kohtusin selle inimesega 10. aastat hiljem.
Toimunu ajal oli ta 30ndates.
Teraapia ajal selgus, et ta minevikus oli olnud seksuaalne ärakasutamine.
Ta ei olnud söandanud sellest rääkida
ega mäletanud seda isegi,
kuna oli toimunud dissonats ehk teadvusest eemaldamine.
Teraapias tuli see esile.
Ma ravisin teda 2-3 aastat.
Sain vähendada ravimite kogust
ja taastada pisut usaldust vaimsete kogukondade suhtes.
Minu arvates, kui keegi ütleb,
et ta tunneb end räpasena või rüvedana,
siis ei tuleks seda kohe vaimseks pidada.
Ka selles juhtumis polnud küsimus rüvedas vaimus
otsekui ta oleks nõidusega tegelenud,
vaid väga suures võimu väärkasutuses,
mille ohvriks ta oli lapsena langenud.
See on saatana manipulatsioon.
Tema psüühika oli vigastatud.
Teise naise olukord oli selline,
et ta oli samuti noor naine.
75% mu klientidest on olnud naised.
See naine oli minuga ühenduse võtmise ajaks
olnud pikka aega ravil psühhiaatriahaigla avatud osakonnas.
Ta rääkis, et ta oli olnud abielus.
Ta andis mulle loa rääkida,
kui jagan just nii palju detaile, et teda ära ei tuntaks.
Tulemas oli abielulahutus.
Ta oli kena 30ndates naine.
Ta oli pöördunud eestpalveks ühe prohveti poole,
kui lahutus päevakorda kerkis.
See prohvet prohveteeris talle,
et ta on teinud aborti ja peab selle üles tunnistama
ja seejärel saab ka abielu korda.
See noor naine ütles, et ta polnud teinud aborti.
Prohvet väitis, et ta näeb vaimus, et ta on seda teinud
ja meeleparandus on vajalik ning seejärel tuleb abi.
Naine ütles kolmaski kord kindlalt, et ta pole teinud aborti,
mispeale prohvet ütles talle, et ta annab naise kuradi kätte.
Kui naine minuga ühendust võttis, oli eelneva tagajärjeks see,
et ta oli psühhiaatriahaiglas lootusetus olukorras.
Üheks haiget tegevaks sündmuseks oli see prohveti lause,
et ta annab ta kuradi meelevalla alla.
Sellest oli möödas mitmeid aastaid,
see polnud äsja juhtunud.
Haiglas olles jõudis ta end isegi lesbina tunda.
Abielulahutus jõustus samuti.
Ma proovisin teda mitu aastat aidata.
Palvetasime põlvili ja muudes asendites,
aga tuleb mainida seda,
et hävitustöö oli nii sügav, et ma ei suutnud teda aidata.
Kuidas sa defineeriks vaimulikku vägivalda?
On sel mõned tüüpilised jooned?
Mis on vaimne ja mis hingeline vägivald?
Hingelise vägivalla korral ei räägita Jumalast.
Ei esineta prohvetina, preestrina, õpetajana ega evangelistina,
vaid seda kasutatakse kas paarisuhtes
või ülemus-alluva suhtes töökohas
või muudes inimsuhetes inimeste poolt,
kes mõnitavad häbematult või survestavad.
Kristlikus, vaimses vägivallas on see erinevus,
et selles kasutatakse Jumala nimesid ja armuande.
Kasutatakse vaimset meelevalda, mille kas keegi on ise endale võtnud
või see on talle ametikoha raames antud.
Näiteks preestri või jutlustaja ametis olles.
Siin on kas ametikohajärgne või iseendale võetud meelevald.
Ja siis kasutatakse seda meelevalda ehk määratakse ära,
mida teine inimene võib või mida ei või teha.
Sageli, kui selline autoriteet on nartsissist,
siis ta jagab kogudust või ala, kus ta tegutseb,
ta jagab selle kellegi oma soosikute vahel ära.
Seal ei saa olla pooli valimata - sa oled kas poolt või vastu.
Sellest aga tekkib koguduses suur lõhe.
Tihti hakkab ta neid, kes pole tema poolel,
ühel või teisel moel välja ajama.
Tean üht juhtumit,
kus üks pastor läks kogudusse
ja otsis sealt selliseid koguduse liikmeid -
registreeritud koguduse liikmeid,
kes ei käinud koguduse teenistustel.
Ta leidis 5 sellist liiget, keda ta polnud 3 kuu jooksul näinud
ja eemaldas nad kõik kogudusest.
Ta puhastas koguduse neist liikmetest,
kellest polnud tema arvates rõõmu kogudusele.
Kui mõelda nii nagu ma mõtleks,
siis need inimesed vajavad just kõige rohkem hoolt.
Nendega tuleks ühendust võtta ja küsida, kuidas neil läheb?
Seal võib täitsa olla mingi põhjus.
Sest kui selline pastor on karjaseks, siis võib olla nii,
et need nõrgemad jäävad eemale tema kõnede tõttu.
Kuna neis on nii palju ohtu ja viha.
Ma võin ju öelda:
"Jeesus armastab sind! Usu seda!"
Kui ma seda selliselt kantslist ütlen, ei jõua see inimesteni.
Inimene loeb sõnumist 80% mitteverbaalselt.
Kuulaja saab aru, et midagi on valesti.
Eelnev näide oli muidugi naljaga pooleks.
Nii et, kui ma räägin Jumala hellusest ja armastusest
ning samas olen järgmises lauses täis viha ja vaenu,
siis see ei veena kedagi.
Tolles juhtumis tahtis ta eemaldada need,
kes olid tema arvates ohtlikud.
See on vaimne vägivald selle äärmuslikus võtmes.
Võib juhtuda, et nad ei julge enam kunagi
minna tagasi kogudusse või kuhu iganes kirikusse.
Kui inimene liitub vaimse kogukonnaga,
siis millele tuleks seal tähelepanu pöörata?
Millal läheb hästi? Mida vaadata?
Seda, et juhatuses ei oleks ainult üks inimene;
et see ei oleks ühe inimese kogudus,
vaid juhatuses oleks mitmeid inimesi.
Olgu selle nimetuseks siis juhtkond, valitsus, vanematekogu
või koguduse nõukogu.
Siis on see üks, kes tegutseb juhina,
alluvussuhtes nõukoguga, mis on temast kõrgemal
ja mille ees ta on aruandekohuslane.
Teiseks on see, kui öeldakse,
et koguduse asjadest ei tohi kellelegi midagi rääkida
ega ka sellest, mis seal toimub.
See on äärmiselt ohtlik.
Ehk püütakse luua sellist väikest suletud kogukonda,
millest ei saa teistele rääkida
ja kus ei soosita teistega lävimist.
Kui seal liigutakse mudeli poole,
kus juht või temale alluv keskastme juht
hakkab määrama, kes kellega abiellub,
mis on patt ja mis mitte
ning muud sellised asjad, kus inimene ei saa ise mõelda
ega saa ise kuulata jutlust ja lasta Sõnal end puudutada,
vaid keegi teine ütleb, mida ta võib teha.
Need on kõik ohumärgid
ehk sellisel juhul on see kogukond muutumas sektiks.
Moodustub sekt ja need sektid võivad inimesed viia selleni,
et nad teevad enesetapu või midagi muud sellist.
Ameerikas on mitmed sektid viinud sadu inimesi enesetappudeni.
Need on muidugi olnud ristiusust väga kaugel,
kuigi seal on Jeesusest räägitud.
See on see, mida ma kõige rohkem kardan.
Et kui viimsel kohtupäeval on need,
kes on sinna Jeesuse jüngritena tulnud
ja keda kõiki on suur hulk,
siis Jeesus ütleb teisel pool olijatele: "Ma ei tunne teid!"
"Aga Sinu nimel me ajasime välja vaime
ja tervendasime haigeid."
Jeesus ütleb: "Ma ei tunne teid!
Kui teie seas pole armastust, siis pole teil midagi."
Seda ütleb Ta Pauluse kaudu Korintlaste kirja 13. peatükis.
Seppo, sul on ka kogemusi
kristlikus kogukonnas haiget saamiste kohta.
Kuidas sa ise sellest taastusid?
Ma olen
lapsest saadik olnud kristlikus kogukonnas
ja näinud kõikvõimalikku.
Ma olin 3-aastane, kui mu vanemad nö usule tulid.
Neil oli enne seda üsna patune maailma elu.
See muutus oli väga suur.
Ma nautisin väikese poisina seda,
kui meil lauldi vaimulikke laule
ja mängiti kitarri.
Seni, kuni mul läks sotsiaalselt hästi, mind ka kiideti.
Kui olin pastoriks õppinud,
ootas mind ees vägagi hea tulevik.
Aga ma sattusin endaga vastuollu,
kuna mul tiksus taustal selline mõte, et pastor peab olema patuta;
et pastor ei saa teha pattu, kuna pattu tehes pole ta usklik.
Mõtlesin iga päev sellele ja püüdsin olla väga aus,
kuid siis märkasin, et taas ma valetasin,
liialdasin või tegin midagi muud.
Mul tekkis tugev migreen.
Tugev migreenihoog kestis 2-3 päeva.
Olin olnud Tamperes pastoriks umbes 3-4 aastat.
Siis mõtlesin, et sellest ei tule midagi välja
ja pean minema mõnele teisele tööle.
Mul oli kaks valikut.
Läksin Helsingi Ülikooli
ja küsisin sealt, kas saaksin neile luteri kiriku õpetajaks minna?
Mulle anti kuus eksamit, mille pidin ära tegema
ja kui oleksin peaained ära teinud, oleksin ka sinna saanud.
Siis läksin veel AA'sse.
Õigemini siis AA-kliinikusse, kus pakuti tööd terapeudile.
Läksin sinnagi tööd küsima ja saingi selle.
Siis mõtlesin, et kumma töö ma võtan?
Siis mõtlesin, et ehk valin selle terapeudi koolituse,
sest seal ei vaadata patule ega usule
ja ma saan aidata inimesi sellisena nagu ma olen.
Valisin selle ja ei läinud Helsingi Ülikooli.
Sellel teel ma nüüd olen.
See sobis, aga kui tuli abielulahutus,
siis ei kõlvanud ma enam millekski.
Ma isegi ei üritanudki enam.
Jooksin tol ajal ikka kõvasti peaga vastu seina.
Ja kui ma siis oma naisega abiellusin, oli olukord veelgi hullem.
Arvasin, et olen selle ära teeninud.
Jumala armastust ei näinud ma kuskil.
Seda armastust, millest Korintose kiri räägib.
Mõistsin, et olen kolmanda järgu usklik.
Olin selles kategoorias, kus ei saa osaleda koguduse töös.
Mitte mingil juhul ei saanud olla preester ja pastor.
Nad olid mingitel põhjustel isegi valmis mu pastorikutse ära võtma,
aga siis see ununes.
Mingil põhjusel jäi see mandaat mulle kõikideks aastateks alles
ja kui Jumal mind uuesti vaimulikule tööle kutsus...
Ta kutsus mind tagasi 1990. aastal.
Ajavahe oli 15-16. aastat.
Võib-olla rohkemgi, 17. aastat.
Jumal hakkas peagi üsna korralikult tegutsema
ja andis mulle tõsisemaid teemasid, millega tegeleda.
Siis ei julgenud enam keegi mu mandaati ära võtta.
See on alles siiamaani.
Nii ma olengi tegutsenud.
Koguduse karjaseks pole ma soovinud saada,
kuna ma pole ühe naise mees.
Tean ka selliseid koguduse karjaseid erinevates kirikutes,
aga mul pole kunagi olnud vajadust selleks,
kuna olen kogenud kutsumist
just haavatute ja nõrkadega töötamiseks.
Seda ma olen saanud teha.
Seda ma olen teinud, jättes maha oma tiitlid.
Lapsena olin vägagi haaratud kõigist maailma lugudest,
mis olid vahel täiega metsikud.
Palveteenistused, kus mõneaastasena osalesin,
olid tõeliselt valjuhäälsed.
Hirmutavad? - Jaa.
Nii et, nägin seal kõikvõimalikku.
Täiskasvanuna aga ei saanud mind keegi
millegi sellisega hirmutada.
Ka mitte prohveteeringutega.
Tean, et kui prohveteeringus ei ole armastust,
siis see pole Jumalast.
See on kas inimesest endast või saatanast.
Armastus on see, mis otsustab.
Paulus ütles seda mitmes kohas selgesti.
Need inimesed aga,
kes on vaimse meelevalla ärakasutamise ohvrid,
on tavaliselt nii alla surutud,
et nad ei suuda isegi mõelda, millised õigused neil on.
Ma ootan koos nendega Taevariigi viimast suurt jagamist,
kus Jeesus ütleb: "Tulge siia, mu Isa õnnistatud!"
Kuna nad ei ole saanud muud armastust kui vaid Jeesuselt.
Kui nüüd vaadata selle loo teist külge,
siis milline on terve kogukond?
Millised on need head tunnusmärgid, mida tähele panna?
Terve kogukond on see, kus saab olla eriarvamusel juhiga.
Kus juht ei mõista hukka, kui inimene ei mõtle nii nagu tema,
vaid on valmis vestlema, arutlema ja tegema sellest järeldusi.
Teiseks see, et seal tegutsetakse nii,
et valitakse inimesi, kellest saab juhtkond.
Ehk igaühel on võimalus mõjutada seda, kes on juhiks.
Seejärel saab vajadusel neile oma hädasid kurta.
Neid saab ka tänada, kui on aeg tänamiseks.
Kogukond on terve,
kui see hoiab neid liikmeid, kes on saanud vigastada.
Selle asemel, et nad kiiresti välja suitsetada.
Seal on diakooniatöö
ehk nagu see lugu läbipekstud mehest tee ääres,
kellest preester ja leviit mööda läksid,
aga kus mittehinnatud samaarlane, keda ei austatud,
aitas seda juuti.
Mis diakooniatöösse puutub,
siis usun, et kogudust, kes ei tee tööd kõige nõrgematega,
ei saa nimetada koguduseks,
vaid see on selline täiuslik kogukond,
mis saab hästi hakkama oma enesekindluses.
Alati, kui meil on Kristuse armastus,
siis me hoolitseme tee äärde jäänute eest.
Neist, kes on haavatud ja nõrgad.
Mu arvates tuntakse sellest ära see õige kogukond.
Jeesus oli koos patuste ja haigetega.
Milline on terve vaimne juhatus? Mõned väikesed tunnused olid juba.
Mu arvates austatakse sel juhul teisi inimesi ja iseennast.
Kui keegi on saanud juhiks -
kirikuõpetaja või koguduse juhi kohale,
siis seda enam peaks ta hoolitsema ja aitama neid.
Mitte ei kujuta ette, et ainult temal on alati õigus.
Et võimalikult palju peegeldaks oma mõtteid teistele
ja uuriks, mida teised mõtlevad.
Teiseks kasutaks Piiblit autoriteedina
ja oleks ustav Piiblile.
Tänapäeval võib igaüks tõlgendada Piiblit nagu ise tahab.
Aga see, kes on tõeline vaimulik juht, tema loeb Piiblit Piiblina.
Piibel selgitab ennast ise nii sügavalt kui võimalik.
Vaimse kogukonna suhtes on tänapäeval suured ootused.
Kas võib olla ka nii, et mõnel inimesel on liiga suured ootused?
Ta võib mõelda endast kui kliendist, keda teenindatakse.
Kas oled seda oma töös kohanud?
Olen.
Olen kokku puutunud sellegagi, kus inimeste mõtteviisides
tõuseb nartsissistlik isiksus üha enam esile.
Just nagu ütlesidki,
et teda peab teenindama, aga ta ise ei pea midagi tegema.
Ehk, meil on ainult õigused - ka vaimsetes otsingutes,
aga mitte kohustusi.
See on üks probleemidest eriti neis kogudustes,
mis sõltuvad vabatahtlikust tööst.
Nad ei pruugi leida neid, kes tahavad teisi aidata.
Neid on küll, kes tahavad juhina esipingis istuda,
aga kui ei taheta olla juhatatavad,
siis pole neid juhte ka nii palju vaja.
Ma ei tea, mida sa sellest arvad,
aga ma vihkan sellist juhtimiskultuuri kirikus ja kogudustes,
kuna Jeesus ei rääkinud juhtidest.
Paulus küll ütles kuskil oma kirjades, et juht olgu ustav teenija.
Kui aga rääkida juhtimisest,
siis minu arvates tuleks rääkida teenivast juhtimisest.
Jeesus ütles, et teiste juhtija olgu teiste teenija.
Ta rääkis sellisest juhtimisest.
Aga tihti tuleb juht suure saatjaskonnaga kohale
ja pole kedagi juhatatavat.
Aga juht on juba valmis.
See on vales suunas liikumine.
Esmalt on vaja karjatada ja hoida lambaid,
et oleks kari, keda juhatada.
Ja siis olla juht, kui kari on ümber kogutud.
Siis alles algavad raskused.
Aga kui on need suured vanad kirikud,
siis neis tuleb juhtimine ametivande tulemusena.
Seal on tähtis see,
et antaks mitmesugustele vaimulikele võimalus.
Aga nüüd on mõnes kohas nii, et kõike muud võib olla,
aga nii nagu praegune Helsingi piiskop ütles,
et kirikus võib rääkida kõigest, väljaarvatud Jeesusest.
Selles on ilmselgelt väga kõvasti puusse pandud.
Me saatesarjas on kombeks teha lõpupalve.
Oled lubanud vaatajaid õnnistada.
Kuid lühidalt veel lõpetuseks - väga palju on räägitud
rooma-katoliku kirikus toimuvast ärakasutamisest.
Kuidas saab inimene andestada vaimsele kogukonnale
selliseid tegusid,
kui kasvõi ta oma last on ära kasutatud?
Kuidas jõuda andestuse- ja tervenemiseni?
Vastavalt minu käsitlusele,
siis kui ei suudeta muidu andeks anda
ja ei olda vaimselt nii tugev,
et suudaks andestada Jumala palge ees,
siis on vaja saada see juhtunu endast välja.
Töötada läbi hirmu, õuduse ja viha kogemused,
mis on jõudnud sulguda sisemusse.
Neid saab eemaldada, kui keegi võtab need vastu.
Nendelt lastelt pole keegi hirmu vastu võtnud;
keegi pole neilt viha ega lootusetust vastu võtnud.
Nad on alistunud sellele.
See on see, milleks rooma-katoliku kirik ja papp
peavad raha kasutama -
inimeste eest hoolitsemiseks ja järelravi eest tasumiseks.
Seejärel on minu arvates tsölibaat üheks põhjuseks,
mis ajab kiriku sedasi käituma.
Ortodoksidel on hoopis vastupidine.
Preestriks ei saa enne, kui pole abielus.
Piiskopiks saaja peab olema lesk või munk.
Nad mõtlevad nii, et preestril peab olema pere,
et ta mõistaks peresid.
Nii see on, aga rooma-katoliiklased mõtlevad,
et preestrid peavad olema täielikult koguduse teenijad.
Mõlemad on head ideed, aga pole sedasi toiminud.
Kuid lähme nüüd ühisele palvele ja viime need asjad Jumala ette.
Jeesus, Sina tead
nende ärakasutatute vaevatud ja hävitatud hingi.
Kuidas nendelt on röövitud usk, lootus ja armastus -
kõik see, millest neile on räägitud.
Need rääkijad on hävitanud selle oma käitumisega.
Jeesus, ma palun nende väikeste laste eest.
Anna Sina neile armu ühel või teisel viisil.
Õpeta meile, täiskasvanutele,
et lapsed pole meie jaoks, vaid meie oleme laste jaoks.
Seda ma palun nii riigisiseselt kui ülemaailmselt.
Tulgu valgus kristlikesse kogukondadesse,
et lapsed pole meie jaoks, vaid meie oleme laste jaoks. Aamen.
Oled vaadanud saadet "Taastatud terviklikkus".
Soovides toetada TV7 tööd, võid helistada 900 1777 (hind 7 euri)
või teha annetuse pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Merle Sibola