Tervetuloa seuraamaan Rikotusta eheäksi -ohjelmaa!
Tässä jaksossa keskustelemme terapeutti, pastori, -
kirjailija Seppo Jokisen kanssa rakastavan isän ikävästä.
Tervetuloa ohjelmaan, Seppo! - Kiitos!
Isällä on erityinen merkitys lapselle.
Mitä lapsi oppii juuri isältä?
No, riippumatta lapsen sukupuolesta hän tutustuu isän avulla mieheen.
Pojalle se on tärkeää siinä, -
että yleensä jos isän ja pojan suhde on hyvä, -
niin poikaa ottaa miehen mallin isästään.
Olen seurannut isä-poika -systeemejä kadullakin.
On niin huvittavaa, että kun isä kävelee tietyllä tyylillä, -
niin noin 10-vuotias poika kävelee ihan samalla tavalla -
joko etu- tai takakenossa, harppomalla tai lyhyin askelin.
Se on ihan samanlaista.
Tytölle taas isän merkitys on toisessa mielessä erilainen.
Hän antaa tytölle mahdollisuuden tutustua mieheen.
Amerikkalaiset tutkijat ja tietysti muutkin...
Sain jo 90-luvulla semmoisia tutkimustietoja USA:sta, -
että siellä oli tutkittu -
tyttöjä, joilla oli avioliitossa seksuaalisia vaikeuksia -
ja nimenomaan miehen kanssa.
Silloin yleensä isäsuhde oli etäinen tai sitä ei ollut ollenkaan.
Isän tehtävä on opettaa tyttö miehen syliin, mutta niin, -
että siinä ei ole mitään, mikä ei ole sallittua.
Isän pitää siis kunnioittaa tyttöään, arvostaa ja rakastaa sitä.
Pitäisi osoittaa kunnioitusta kaikin tavoin.
Tämän tutkimuksen mukaan todettiin näin.
Jos tytöltä puuttuu läheinen ja turvallinen isäsuhde, -
niin hänellä on jonkin asteisia vaikeuksia -
seksuaalisessa kanssakäymisessä avioliitossa/parisuhteessa.
Vaikka olisi rakastava suhde ja haluaisi olla siinä, -
niin se tietynlainen pelko ja vierauden tunne tulee.
Se on vaikeaa joillekin, ei tietysti kaikille.
Pojalle taas isä antaa myös miehen mallin.
Isän tulisi olla perheessä se, joka suojelee ja antaa turvaa.
Kiintymyssuhdeteoreetikoiden mukaan -
isän tehtävä on ensisijaisesti viedä lapsi seikkailuun -
ja tutkimaan eli johdattaa ulos perheestä.
Äidin tehtävä on ensisijaisesti antaa lohtu, lepo, -
ravinto ja lämpö sylissä. Siinä on oikeastaan kaikki.
Rintaruokinnassa sylissä lapsi saa kaiken.
Isällä on toissijaisesti lämmön ja lohdun antaminen.
Äidin tulee toissijaisesti tukea isää siinä, kun se johdattaa.
Usein isä vie vähän reippaampiin leikkeihin poikia ja tyttöjä, -
ja äiti varoittelee: "Älä nyt, ei kai siellä satu mitään."
Tämä on normaalia. Toinen lähtee luontaisesti viemään -
uusiin, vähän vaarallisiinkin juttuihin joskus.
Äidin mielestä ainakin, isän mielestä ei ehkä niin.
Muutenhan lapsen olisi vaikeaa lähteä perheestä -
ja vaikeaa tutustua muihin, -
jos molemmat pitäisivät lapsen kotona, eikä mihinkään saisi mennä.
Sitten tietysti isällä on paljon muuta: rakastaa.
Martti Lutherin opetuksen mukaan isän pitäisi olla perheen pappi -
eli myös vastata perheen hengellisestä annista.
Aina isän ja lapsen suhde ei ole harmoninen.
Nykyään puhutaan vieroittamisesta. Mistä silloin oikein puhutaan?
No, siinä varmaan on kyse siitä, -
että jos on liian intiimi suhde.
Lapsi ei uskalla lähteä mihinkään.
Ajattelen sillä olevan nykyään toisenkin merkityksen.
Tavallaan vieroitetaan isästä, jos isä on jo perheen ulkopuolella.
Tullaan siis tähän kostoon.
Avioeron tai epäonnistuneen parisuhteen seurauksena -
saattaa olla molemminpuolinen kostaminen.
Vieroittaminen nykypuheessa tarkoittaa hyvin usein sitä, -
että äiti vieroittaa lapsen isästä.
Aika paljonkin on tapauksia, että ei anneta isän tavata lasta.
Pelottelevat isän tykö menemisestä. Ei tiedä, mitä siellä voi sattua.
Kun isä yrittää saada lapsen, niin hän ei uskalla tulla.
Jos lapsi ilmoittaa, ettei hän halua tulla, -
niin se saadaan tavallaan merkiksi isän sopimattomuudesta.
Näin tyttö tai poika vieroittuu isästä.
Se voi olla aika kohtalokasta. - Millä tavalla?
No, siinä jää se isän ikävä, tämä rakastavan isän ikävä.
Oikeastaan kaikki isän ikävä on rakastavan isän ikävää.
Jos lapsella on ollut rakastava isä ja sitten on tullut menetys -
eli avioero, kuolema tms. menetys, -
niin hänellä on persoonana oman isän ikävä.
Jos lapsella on väkivaltainen ja ahdistava isä, -
niin hänkin kaipaa rakastavaa isää, -
mutta se ei henkilöidy enää omaan isään.
Se henkilöityy jonnekin muualle.
Sitten on lapsia, joilla ei ole koskaan ollut isää tiedossa.
Näitäkin on jatkuvasti nykyään telkkarissa ohjelmissa, -
joissa äiti on esim. salannut lapselta isän 40-vuotiaaksi asti.
Heillä on aika kovakin se tarve.
Meillä on tavallaan valtavan vahva tarve selvittää alkuperämme.
Kun isän ikävä siksi tulee vahvaksi emotionaaliseksi voimaksi, -
niin siinä tulevat hyväksikäyttäjät yleensä kuvioon jollain lailla.
Kyllä isän ikävään saa pedofiililtakin lämpöä ja läheisyyttä, -
mutta se pitää maksaa seksuaalisuudella.
Sama on näillä, jotka käyttävät hyväksi aikuisia tai nuoria.
Nekin ovat hirveän lämpimiä ihmisiä, -
mutta se lapsen hakema rakkaus muuttuu hyväksikäytöksi, -
jota aikuinen hakee ja haluaa sieltä lämmön takaa.
Lapsen tarve ja aikuisen tarve ovat pahasti ristiriidassa.
Vieroittaminen johtaa yleensä tähän tai sitten väkivaltaiseen vihaan.
Avioeroissa suhde entiseen puolisoon voi olla todella hankala.
Miten voisi varjella lastaan siltä, -
että tulehtunut suhde ei heijastuisi lapsen ja isän suhteeseen?
Puhutaan nyt vähän lievemmistä tapauksista kuin vieroittamisesta.
No, henkilökohtaisesti olen kahden lapsen avioeroisä.
Poika oli 7-vuotias ja tyttö 9-vuotias.
Lasten äiti on ja oli silloin ammattilainen.
Hän oli sosiaalisihteeri ja sosiaalijohtaja.
Siis tämän puolen ammattilainen.
Emme tulleet kovin hyvin toimeen, mutta päätimme yhdessä, -
että lapsia ei käytetä...
Kun olin lasten kanssa kahdestaan, minäkin sanoin aina heille, -
että äiti rakastaa teitä ja isä rakastaa teitä.
Ei teidän tarvitse valita jompaa kumpaa, -
vaan kumpikin rakastaa ja teillä on oikeus rakastaa molempia.
Kyse on siitä, että me aikuiset emme oikein pärjää keskenämme.
Tämän takia tilanne on se, mikä se on.
Luulen, että he selvisivät aika hyvin siitä.
Olen lasten äidin kanssa ollut jo 20 vuotta aika hyvissä väleissä.
Tapaamme lasten ja lastenlasten merkkipäivillä -
ja jutellaan mielestäni...
Olen pyytänyt anteeksi omat virheeni.
En lainkaan elänyt siinä harhassa, että olisin ollut oikeassa ja hyvä.
Kun kaksi ihmistä eroaa, niin siinä on kahden epäonnistuminen aina.
Tietysti voidaan syyttää toista.
Toisella voi olla sosiaalisesti hyväksytyt riippuvuudet/vaikeudet -
ja toisella hyväksymättömät. Nämä ovat ne, -
jotka usein määrittelevät ulkopuoliselle syyllisen.
Tärkeää minusta on, -
että selvittää eron jälkeen välit puolisoonsa.
Sen jälkeen lapset kokevat sen ihan toisenlaisena, -
kun he voivat olla molempien vanhempiensa läsnä.
Vieraitakin voi olla. Voi olla erilaisia tilanteita, -
eikä heidän tarvitse vältellä vanhempien yhtaikaa paikalla oloa.
Jos joku kokee haurautta isänä, mistä saisi tukea isyyteensä?
On tämmöisiä miesten ryhmiä, -
joissa esim. yksinhuoltajamiehille annetaan tukea.
Sitten on kristillisiä toipumisryhmiä, -
joissa pyritään maskuliinisuuden eheytymiseen, -
löytymiseen ja vahvistamiseen.
Siinä käytetään sitä psykologista ja hengellistä tietoa, mitä on.
Ja rukousta. Minusta silloin siinä on koko persoona hoidossa, -
kun otetaan huomioon psyykkinen ja hengellinen minä.
Molempia hoidetaan ja annetaan Jumalan olla ykkönen.
Menemme hetkeksi vielä perheiden tummiin sävyihin.
Lähisuhdeväkivalta on iso ongelma perheissä edelleen.
Suomessa miehet ja isät johtavat näitä surullisia tilastoja.
Millaiset jäljet isän väkivalta jättää lapseen?
No, se jättää mahdollisimman huonot.
Jos isä on väkivaltainen perheessä, -
niin lapsi elää pitkäkestoisessa stressivaiheessa.
Hänen kehonsa ei koskaan tavallaan lepää, ei ole levossa.
Alitajuinen jännitys on koko ajan päällä.
Sitten keho ja mieli alkavat rakentaa -
tätä väkivallan sykliä.
Eli jos nyt on ollut väkivaltainen kohtaus, -
niin lapsi muistaa aika hyvin, miten pitkä aika oli edellisestä.
Jos ne ovat kuukauden tai kahden viikon välein, -
hän alkaa parin viikon päästä valmistautua uuteen väkivaltaan.
Keho on koko ajan jännittyneenä.
Näitä stressaavan lapsuuden aikuisia -
olen aika paljon tavannut työssäni.
Yksi merkittävin tehtävä terapeutin työssä on ollut -
tämän alitajuisen jännityksen purkaminen, -
että saadaan keho ja mieli lepoon.
Se ei ole ollenkaan mitään yksinkertaista ja helppoa.
Tarvitsee käyttää myös paljon rukousta.
Se jännitys pesiytyy ihmiseen, persoonaan, koko olemukseen.
Miten väkivaltakokemuksesta voi toipua? Viittasitkin jo rukoukseen.
Mitä hyviä esimerkkejä tai tarinoita terapiatyöstäsi sinulla on?
No, siitä minun kokemukseni ovat usein pitkäkestoisia.
Aikuisen pitää saada purkaa ensin se, mitä hänelle lapsena on tehty.
Tietysti mieluummin lapsena, mutta kun lapsella ei ole -
niitä mahdollisuuksia meillä ollut ainakaan tähän asti.
Parempi aikuisena kuin ei koskaan. Siinä voi mennä terapiassa -
jo useitakin vuosia. Joidenkin kanssa tulos voi olla parempi -
ja joidenkin kanssa se kestää pitempään.
On hirveän vaikeaa, jos ei saa purkaa -
psyykessä olevaa painetta ja kokemusmaailmaa ulos, -
että voisi antaa anteeksi. Anteeksiantaminen laukaisee näitä -
ja antaa sitä muutosta.
Ei ole ihme, että Jeesus kehotti meitä anteeksiantamukseen.
Se oli Hänen puheissaan keskeinen asia.
Hän opetti yhden rukouksen - Isä meidän -rukouksen.
Se päättyy anteeksiantamuksen toivotukseen, melkein käskyyn, -
kun Hän jatkoi sitä, mitä ei ole kirkkorukouksessa: -
Ellette te anna anteeksi, ei taivaallinen Isännekään anna teille.
Siinä on melkoinen loppukaneetti.
Se vain ei ole loukatun ihmisen psyykelle kovin helppoa, -
jos on kokenut väkivaltaa, pelkoa, pakenemista, -
piiloutumista, ahdistusta.
Vain äärettömän harva pystyy heti sanomaan antavansa anteeksi.
Näinkin voidaan tehdä, jos painostetaan anteeksiantamukseen.
Silloin tunne-elämä ei tule siihen mukaan, vaan jauhaa sitä.
Silloin liian aikainen anteeksiantamisen päätös -
tai jos sen merkitystä ei ole henkilölle selitetty, -
niin se lukitsee sen muutoksen.
Tästä syystä olen aina sanonut kyllä, -
että tavoitteena olisi päästä anteeksiantamukseen.
Jossakin vaiheessa olen kysynytkin, haluaisitko/voisitko jo ajatella, -
että annat isällesi anteeksi.
Olen selittänyt, että kun teet päätöksen antaa anteeksi, -
niin taivas ottaa sen heti tehtynä, koska PÄÄTÄT antaa anteeksi.
Tunneprosessointi voi kestää vaikka 3-4 vuotta sen jälkeen, -
mutta siellä se on noteerattu tapahtuneeksi.
Jos teet päätöksen jonkun toisen painostuksesta, -
niin tulee nopeasti kyseeseen hengellinen väkivalta.
Jos joku hengellisesti vahva persoona pakottaa -
nuoren/lapsen/aikuisen antamaan anteeksi, -
niin että hän ei ole valmis siihen sisältä, sillä on huonot jäljet.
Jumala on antanut meille vapaan tahdon peruuttamattomasti.
Hän kunnioittaa sitä loppuun asti. Siksi on hirveän tärkeää, -
että mekin kunnioittaisimme ihmissuhteissamme sitä.
Meillä ei ole oikeutta painostaa toista, ei edes hyvään asiaan.
Voimme kyllä kertoa hänelle, -
miten se kannattaa ja vapauttaa ja muuttaa.
Ihmisen täytyy silti saada itse päättää, mitä hän tekee, -
hyvätkin päätökset. Jumala ei pakota uskoonkaan ketään.
Tämä on esimerkki siitä, että Hän rakastaa jokaista, -
mutta ihminen saa valita, uskooko Hän Jumalan rakkauteen vai ei.
Viittasitkin Isä meidän -rukoukseen ja olet puhunut -
Jumalan isyyden hyväksymisestä. Miten se oikein tapahtuu?
No, olen opetellut sitä itse noin vuoden, kun sain tietää, -
että mies, jonka nimissä olen ollut syntymästäni asti -
kirkonkirjoissa ja väestörekisterissä, ei olekaan isäni.
Siitä heräsi aika nopeasti valtava tarve tietää, kuka se on.
Pitäisi saada selvää, missä ovat hänen jälkeläisensä.
Hän ei luultavasti elä enää. En ole saanut selvyyttä.
Minulle on tullut yli 3600 matchia DNA:sta -
läheisiä ja kaukaisia sukulaisia ympäri maailmaa.
Isälinjasta on tehty pitkä ja kaikkein vaativin tutkimus.
Sieltä ei ole tullut niin läheistä, -
että voisi selvästi olla velipuoli tai sisarpuoli -
tai eno tai setä. Tiedän sen olevani tavallaan...
En tiedä, mikä olen, kuka olen ja mistä olen kotoisin.
En tiedä, olenko edes suomalainen. 74 %:sesti olen geenien mukaan, -
mutta se on hirveän epämääräistä.
En tiedä, oletko katsonut ohjelmia "Isää etsimässä" -
tai sukulaisia etsimässä. Tarve selvittää on usein painostava.
Saada siis selville se alkuperä.
Minä olen valinnut nyt Jumalan vielä enemmän isäksi.
Vaimo sanoi minulle, että onhan sinulla Isä.
Hän on kaikkien meidän Isä. Juu, mutta ei minun isäni sillä tavalla.
Sitten ajattelin, että en ehkä ikinä saa sitä selville.
Nyt olen ottanut sen tavan entistä enemmän, -
että juttelen Hänelle iltaisin ja aamuisin kaikenlaiset asiani.
Joku voisi sanoa sitä rukoukseksi, ja sitä se on.
Minä nyt kokeilen ihan, että juttelen Hänelle ja kerron, -
mitä kaikkea on tapahtunut: Mitä tähän sanot?
Mitä minun tässä pitäisi tehdä?
Jotenkin haluan uskoa, -
että Hän kuulee ne kaikki ja vastaa ajallaan.
Minulla on vaan tavattoman huono kuuloaisti Jumalan suuntaan.
Olen kerran kuullut selvästi Hänen puheensa, kun Hän sanoi: -
"Sinun ei, Seppo, tarvitse enää juoda."
Kysyin vielä samassa tilanteessa, mitä minun pitää tehdä.
Hän sanoi: "Älä ota ensimmäistä ryyppyä. Minä teen kaiken muun."
Silloin oli helppo vastata: "Okei."
Mutta nämä ovat niin valtavan isoja kysymyksiä.
Juttelin yhden ihmisen kanssa teeskentelemisestä.
Voisin teeskennellä, että minulla on taivaallinen Isä -
ja olen niin valtava. Se vaan ei ole minulla näin.
Minä en koe Hänen kohdallaan sitä -
tämän syntiin langenneen psyykeen ja tunne-elämäni läpi vielä.
Siellä on niin paljon kipua ollut, etten tunne sitä rakkautta, -
kuin joskus ihan hetkittäin. Siksi en voi koskaan ajatella, -
että vaatisin keneltäkään jotain hengellistä kokemusta, -
mitä hän sanoo, ettei ole kokenut.
Uskon Jumalan pystyvän antamaan meille sitä juuri niin paljon, -
kuin me tarvitsemme. Ehkä minä olen tarvinnut -
niukan tunnepuolen kokemuksen Häneltä, -
että pysyisin edes jonkin verran nöyränä.
Minusta tulisi varmaan niin suuri julistaja, -
etten mahtuisi ollenkaan tämmöisiin studioihin, -
jos saisin itse päättää. Mutta Hän pitää tuolla kurassa vähän väliä -
ja melkein vallan, niin olen pieni julistaja.
Vaikka sinulla on ollut ihan oma tiesi isyyden kanssa, -
olet ollut monen hengellinen isä, rinnalla kulkija. -Erittäin monille.
Miten nämä maailmat yhdistyvät?
Olet sieltä hengellisestä pystynyt paljon ammentamaan toisten hyväksi.
Näen tämänkin psykologian kautta.
Kun lapseni jäivät ja minulla oli hirveä ikävä heitä, -
ihan todella kova ikävä ja kaipasin heitä, -
niin Jumala on ehkä käyttänyt hyväksi tätä menetystä.
Hän on antanut hengellisiä lapsia -
ja näitä haavoittuneita hengellisiä tyttöjä ja poikia, -
joita olen saanut hoitaa.
Uskon, että olen näihin tilanteisiin saanut sitä agape-rakkautta.
Jumala on voinut käyttää minua näissä.
En ole vastustanut psyykeltäni enkä järjeltäni, -
vaan olen kokenut itse tämän rakkauden ikävän rakastaa lapsia.
Hän on käyttänyt tämän hyväkseen. Olen tämän tiedostanut, -
ja Hänellä on oikeus siihen, kun olen elämäni Jumalalle antanut.
Hän saa käyttää minua ihan miten vaan -
ja rikkinäisyyttäni myös ihan millä tavalla vaan.
Hänellä on kaikki valta, minulla ei. Olen luvannut Hänelle itseni.
Tässä näemme, ettei tarvitse olla täydellinen isä maallisesti, -
jotta voi olla hengellinen isä toiselle.
Juu, ei tarvitse. Lauantaina meillä kotona olivat molemmat lapseni.
Toinen oli puolisonsa ja toinen lapsiensa kanssa.
Puoliso oli ulkomailla. Olimme monta tuntia yhdessä -
ja meillä on mielestäni todella hyvät välit.
Poikani tänä aamuna klo 6.40 tuli meidän pihalle autonsa kanssa -
ja heitti minut rautatieasemalle, että pääsin tänne lähtemään.
Poika asuu Turussa ja me tapaamme ehkä kerran 1-2 viikossa -
ja juomme kahvit aina kahdestaan.
Tätä me olemme tehneet 30 vuotta.
Tietenkin siellä on taustalla tarina, johon viittasit.
Oma kipeä isäsuhde, mutta silti olet pystynyt luomaan -
omiin lapsiin hyvät suhteet ja vielä palvelemaan -
toisiakin hengellisiä lapsia.
Olen terapeuttina ymmärtänyt, että jos minä isänä en sitä rakenna, -
niin painostan sillä lapsia yrittämään rakentaa sitä.
Minusta se on väärin. Olen isänä pyrkinyt sen rakentamaan.
Meillä on ollut ohjelmassa tapana, että siunaat katsojia.
Varmasti on monta katsojaa, jolla on kipeä suhde biologiseen isään.
Olet luvannut rukoilla ja siunata erityisesti heitä tässä päätteeksi.
Rakas taivaallinen Isä, lähestymme Sinua -
kipeiden isäsuhdelapsien kanssa, jotka nyt ovat lapsia tai aikuisia.
Pyydän, että Sinä, Pyhä Henki, kosketat näitä.
Anna heille näitä korvaavia isiä.
Anna korvaavien isien välittää Sinun rakkauttasi sillä tavalla -
kuin Sinä haluat ja niin, että lapset pystyvät vastaanottamaan sen.
Tiedät, että Suomessakin on kym- meniä- ellei satojatuhansia lapsia -
vailla isän rakkautta.
Sydämeni on ollut pakahtumaisillaan monesti tästä samasta syystä.
Olen tuntenut suurta syyllisyyttä edessäsi, -
kun olen joutunut omat lapseni jättämään lähes heitteille -
tosin äitinsä kanssa. Herra tiedän, -
että on tuhansia, kymmeniä tuhansia lapsia - ja isiä, -
jotka haluaisivat muutosta tähän. Anna sellainen herätys, -
että isät löytävät lapsensa ja lapset isänsä, -
ja tulee perheen, rakkauden eheys valtakunnassasi ja voimassasi.
Meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen armo, -
Jumalan, Isän, rakkaus ja Pyhän Hengen osallisuus -
olkoon meidän kaikkien kanssa nyt, aina ja iankaikkisesti. Aamen.
Olet juuri katsonut Rikotusta eheäksi -ohjelman.
Mikäli se on koskettanut sinua, voit tukea sarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle tilille -
käyttäen viitenumeroa 9920.
Kiitos tuestasi!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare