Tervetuloa seuraamaan Rikotusta eheäksi -ohjelmaa!
Tässä jaksossa keskustelemme isäsuhteesta -
ja sen vaikutuksesta yksilöiden elämään -
terapeutti, pastori, kirjailija Seppo Jokisen kanssa. Tervetuloa!
Kiitos. - Mitkä ovat kriittisimmät vaiheet isäsuhteen kehittymisessä?
No, mielestäni koko lapsuus on aika kriittistä.
Lapsi tarvitsee isää. Näin todettiin -
Euroopan kiintymyssuhdejuhlavuoden seminaarissa.
Isän merkitys on olla mukana lapsen kasvussa ja kehityksessä -
äidin kanssa nimenomaan yhdessä.
Äidin ensisijainen merkitys on antaa syli, turva, -
ravituksi tulemisen tunne rintaruo- kinnassa, läheisyydessä, lämmössä.
Isän ensisijainen merkitys on haastaa lapsi seikkailemaan, -
tutkimaan perheen ulkopuolelle. Toissijainen merkitys isällä on -
se äidin ensisijainen merkitys ja äidillä isän toissijainen.
Jos olette huomanneet, juuri isät yleensä kannustavat lasta -
vähän riskaabeleihin urheilusuorituksiin.
He ohjaavat ja johdattavat. Tämän on tavattoman tärkeää.
Silloin lapsi uskaltaa astua tiettyjen askelmien/pelkojen yli, -
kun isä kannustaa, johdattaa ja vie.
Isän puute taas voi heijastua hyvin monella tavalla.
No niin, se olikin oikeastaan aasinsilta seuraavaan kysymykseen.
Meillä yksinhuoltajia on entistä enemmän, -
ja avioeroissa lapset jäävät ehkä äidin luo aktiivisemmin asumaan.
Miten isän kokonaan puuttuminen/ heikko isyys vaikuttaa lapseen?
No, häneltä jää ensinnäkin miehen malli -
ainakin biologisesta isästä aika ohueksi.
Joskus se jää jopa kokonaan toteutumatta.
Toisaalta isän puute voi - ja aina aiheuttaa -
ilman korvaavaa hyvää kokemusta...
90-luvulla USA:ssa tutkimuksissa todettiin, -
että isän sylin puute tytöllä aiheuttaa myöhemmin avioliitossa -
jonkin asteisia seksuaalisuus- ongelmia kanssakäymisessä, -
jos ei tyttö ole tottunut turvalliseen miehen syliin.
Ne ongelmat eivät ehkä olleet kovin suuria, -
mutta aina niitä oli. Pahimmillaan seksuaalisessa kanssakäymisessä -
on pelkoja ja epävarmuutta.
Syy on se, että lapselta puuttuu turvallinen isäsuhde ja isän syli.
Ei se riitä, että isä on perheessä, tulee ja lukee lehteä, -
vaan isän sylissä oleminen on äärettömän tärkeää.
Olen näitä tutkimuksia seurannut.
Lääkäriystävät lähettävät niitä, -
että saan uutta tietoa. Samoin jotkut psykologitkin.
Muistan yhden tapauksen.
Istuin kirkossa. Edessä istui joku maahanmuttanut etelämaalainen isä -
pienen tyttärensä kanssa. Heillä oli tavattoman hyvä suhde.
Pieni tyttö tuli isän syliin kasvot isän kasvoihin päin -
ja pyöritteli sormea isän tukkaan -
ja välillä isän aika pitkään partaan.
Sitten yhtäkkiä hän hyppäsi pois ja häipyi. Olimme parvella.
En tiedä, mihin hän hävisi, mutta palasi 10 minuutin kuluttua -
ja hyppäsi isän syliin. Hän kävi siis tankkaamassa -
10 minuutin välein isän syliä ja läheisyyttä.
Minä takana rukoilin: "Jeesus, anna suhteen mennä näin hyvin.
Tuosta tulee terve tyttö ja onnellinen nainen.
Siunaa tätä isän ja tyttären välistä suhdetta."
Iloitsin siitä, että heillä oli lämmin ja terve suhde.
Selvästi näki, että isä kunnioitti tyttöä -
ja tyttö rakasti isää. Se ei nykyään ole meillä automaattista, -
että isä ja tytär rakastavat toisiaan.
Minusta etelämaalaisilla on jotain, jota meillä ei ole. Perheyhteys.
Lasten ja vanhempien välinen aika aukoton ja läheinenkin sylisuhde.
Meillä usein ajatellaan lapsen tietävän, että mä sitä rakastan, -
kun ostan sille vaatteita tai vien syömään.
Kyllä lapselle tarvitsee sanoa, että olet minulle rakas.
Olet tärkeä ja ainutkertainen. Minä rakastan sinua.
Miten erityisesti isäsuhde heijastuu lapsen itsetuntoon?
Onko isällä erityinen rooli lapsen itsetunnon rakentumisessa?
On. Isällä on tavallaan se alkuperäinen merkitys, -
että hän tuo perheeseen turvallisuuden ja vahvuuden.
Poika voi ottaa isästä mallia.
Olen seurannut näitä isä-poika -juttujakin.
Kun kaupungilla isä ja poika kävelevät peräkkäin, -
niin poika menee usein ihan samanlaisilla askeleilla ja liikkeillä.
Hän on jo ottanut sen mallin.
Jos isä ei rakasta poikaa, poika ei ota mallia.
Poika jää tavallaan yksin miehuutensa ja mieheksi kasvun kanssa.
Hänellä ei ole oikein köynnöskasvin tavoin tartuntalankaa.
Ei voi ottaa kiinni mihinkään mieheksi tulossa, -
vaan jää horjumaan ja epäilemään. Nainen ei voi isää korvata -
eikä päinvastoin. Se nyt ilmeisesti helpommin uskotaankin.
Mutta isää ei siis voi korvata äiti.
Jos on yksinhuoltajaperhe, -
niin olen sanonut, että jos sinulla on hyvä oma isä, -
niin yritä puhua, että hän antaisi korvaavan kokemuksen lapsellesi.
Tai jos veljesi tai läheinen mies voisi toimia isän korvikkeena.
Tärkeää on kuitenkin, että tytöllä/ pojalla on suhde myös mieheen.
Ja nimenomaan turvallinen suhde. On luotettava ihminen, -
jonka lähelle lapsi tulee ja jonka syliin hän suostuu menemään.
Olet kertonut aiemmin, että oma suhteesi isääsi ei ollut helppo.
Mitkä asiat hiersivät sinun ja isäsi välisessä suhteessa?
Meillä oli tällainen klassinen suhde sodan aikana.
Olin sodan aikana saanut alkuni. Isä oli sodassa viitisen vuotta -
eli koko sodan ajan ja kertaus- harjoitukset ym. toimet välissä.
Äiti oli Turussa siskoni kanssa, joka on minua 6,5 vuotta vanhempi.
Sain alkuni v. -44 sodan aikana -
ja synnyin v. -45 kesällä.
Isä oli rintamalla ja äiti Turussa.
Aikuisena kysyin suoraan isältä, olenko hänen lapsensa.
Hän sanoi 1/2 vuotta ennen kuole- maansa (kuolemasta ei ollut tietoa)
että hänen tietojensa ja laskujensa mukaan hän ei voi olla isäni.
Hän oli ilmeisesti katkera siitä, -
että äiti oli pettänyt häntä. Katkeruus, epätietoisuus -
ja melko vahva varmuus siitä, ettei hän ole isäni, tekivät sen, -
että hän koki, ettei voi rakastaa lasta, jonka isä hän ei ole.
Äiti taas yritti väen väkisin saada isän uskomaan isyyteensä.
Tosiasiassa geneettinen DNA-tutki- mus muutama kuukausi sitten todisti, -
että hän ei ollut isäni. Minulla ei ole geneettistä isää tiedossa.
Siksi sain kantaa äidin uskottomuuden -
ja isän vihan/katkeruuden taakan. Minusta tuli perheen syntipukki.
Jos jotain tapahtui, niin se paha olin aina minä.
Siinä ei lapsesta kasva kovin terve aikuinen. Se on vaan mahdotonta.
Miten vaikea isäsuhteesi vaikutti omaan avioliittoosi -
ja jumalasuhteeseen?
En tiedä. Minulla oli hyvä suhde äitiin -
ja tulin kyllä naisten kanssa toimeen, pärjäsin heidän kanssaan.
Tosin äitisuhdekin oli vähän ristiriitainen.
Kun hän joskus halusi olla isälle mieliksi, hän työnsi minua pois.
Toisaalta hän halusi osoittaa rak- kautta, koska hän tiesi tosiasiat.
Me muut emme tienneet. Se vaikutti niin, -
että en isän kanssa halunnut olla tekemisissä aikuisena.
Minulla oli tavattoman huono suhde.
Eilen juuri olin yhdessä tilaisuudessa puhumassa -
kiitollisuudesta Jumalaa kohtaan.
Mainitsin siellä tästä isäsuhteesta ja kerroin sen olleen suuri takka, -
joka on tuhonnut mahdollisuuksiani psyykkisesti erittäin paljon.
Se vaikutti sen, etten uskaltanut olla miesten kanssa tekemisissä -
oikeastaan ollenkaan. Mulla oli kuitenkin halu kostaa -
ja tehdä jotain isälle, koska mä kärsin siitä.
Minä tein niin, että äidiltä pyysin rahaa lainaksi.
Kun tiesin, ettei äidillä mitään ole, niin hän pyysi isältä.
Meidän säännöllinen kuvio oli, että minä pyysin äidiltä.
Äiti moitti minua hetken hankalaksi.
Sitten lupasi pyytää isältä ja 1-2 päivän päästä antoi rahan -
ja käski maksaa sitten takaisin. Mitään en maksanut takaisin.
Sitten raitistuin ja rupesin oikeasti tekemään parannusta -
kaikista asioista. Aloin miettiä, miksi olin näin tehnyt -
ja selvitin taustaa. Näin selvisi, että tämä oli kostoni isälle.
Kostin hänelle olemalla maksamatta velkoja takaisin.
Kun tajusin tämän koston, se ei ollut oikein vaan synti, -
se on väärä teko, rikos, pyysin Jumalalta anteeksi kostoa -
ja lupasin Jumalalle maksaa isälle takaisin.
Menin hänen luokseen ja sanoin, -
että minulla on varmaan sinulle aika paljon maksamattomia velkoja.
Kysyin, onko hänellä tarkka luku velan määrästä.
Hän sanoi, että hänellä on. Lupasin ruveta maksamaan tästä lähtien.
Annoinkohan 1 000 mk vai 500 mk ensiksi -
ja lupasin maksaa säännöllisesti, kunnes kaikki on maksettu.
3 000 mk ehdin maksaa, kun isä sanoi, että kaikki on nyt maksettu.
Sanoin, ettei missään tapauksessa voi olla.
Hän sanoi, että kaikki on maksettu. Se tarkoitti sitä, -
että kun minä osoitin katumusta ja halusin tehdä muutoksen -
ja maksaa velkani, niin hänessä heräsi se rakkaus jossain määrin.
Hän halusi tulla vastaan antamalla anteeksi 5000-6000 ehkä 10 000 mk.
Sillä tavalla se suhde korjaantui tässä.
Jos on vaikea ihmissuhde, ei se tarkoita useinkaan sitä, -
että toinen on täysin syytön. Sillä voi olla -
yhtä vaikeat ja väärät periaatteet ja teot.
Tämä viha ja anteeksiantamattomuus pitää meidät ulkopuolella.
Minäkin olin niin kauan täysin hyvä mielestäni, -
kunnes suostuin näkemään omat väärät tekoni ja syntini -
isäpuoltani kohtaan, pyysin anteeksi ja aloin selvittää niitä.
Vaikeissa ihmissuhteissa on tärkeää, -
että tavallaan käy ne läpi niin, ettei vain sovita.
Vanhemmat sopivat uskoon tulles- saan kaiken menneen anteeksi.
Se ei mennyt niin vaan. Se ei yleensä mene.
Aina kun tuli vanhoja asioita mieleen, ne riitelivät kotona.
Äiti oli mustelmilla milloin mistäkin.
Anteeksiantamus on sana, mutta se ei muutu teoksi -
eikä sydämessä todeksi, ennen kuin on myös oman osuutensa -
tunnustanut siihen ihmissuhteeseen.
Pyytänyt anteeksi Jumalalta ja tältä ihmiseltä, kuten minä isältä.
Silloin vasta Jumalan ehdoton totuus ja rakkaus -
pääsee tulemaan siihen tilanteeseen, -
kun anteeksiantamattomuus, viha ja katkeruus eivät estä.
Silloin Hän voi tulla muuttamaan sitä. Meidänkin suhde muuttui niin, -
että koin jopa pientä rakkautta hänen kuollessaan -
ja olin häntä saattamassa kuolinpäivänä TYKS:ssä.
10 minuuttia myöhästyin kuolinhetkestä.
Hän makasi vuoteessa kädet ristissä rinnalla -
posket punaisina vielä pyjama päällä.
Minun vaimoni ja hänen kolmas vaimonsa olivat mukana.
Kaksi edellistä hän oli haudannut.
Sanoin naisille, että nyt rukoillaan.
Sitten sanoin: "Nyt luovutan tämän tässä olevan isän -
ja sen pienen orpopojan, joka hänen sisällään on, -
Jeesus Sinulle ja pyydän, että tulet hakemaan hänet täältä -
ja viet hänet taivaan kirkkauteen.
Kun olin nämä sanat sanonut, pieneen huoneeseen lankesi pyhyys.
Emme voineet liikkua. Jumalan pyhyys oli niin valtava.
En ole kohdannut sellaista montaa kertaa. Niin suuri kuin voi olla.
Koin, että Jeesus itse tuli hakemaan isäpuolen -
ja vei hänet taivasten valtakuntaan.
Sinulla on siis oma kokemus isä- suhteen uudelleen rakentamisesta.
Joo, ja miten anteeksiantamus on tosi tärkeä -
kaikissa rikki menneissä ihmissuhteissa.
Kun olen saanut tietää, ettei hän ollut minun isäni, -
niin silloin minun ei enää tarvitse olla isälle vihainenkaan mistään.
Taivaan Isän tiedän olevan isäni, koska Hän on antanut mulle elämän.
Olen palvellut Häntä ja adoptoinut Hänet myös maalliseksi isäksi.
Olen kertonut Hänelle pitäväni Häntä isänä, kun minulla ei muuta ole.
Sinä olet mun isäni tästä lähtien. Jos en koskaan saa tietää isääni, -
niin toivon Sinun suostuvan olemaan isänäni.
Jotenkin uskon Hänen suostuneen siihen.
Moni kokee Taivaan Isän ankarana isänä.
Miten vääristyneestä mielikuvasta voisi päästä irti?
Minullekin Hän oli sellainen lapsena ja aikuisena, -
että olin uskossa helvetin pelosta.
Isäsuhde vaikutti sen, että koin Jumalan niin, -
että se pilvenreunalta makoillen katselee maahan.
Kun se näkee minut, niin heittää kivellä ja osuessaan nauraa.
On hirvittävää, kun jumalakuva on tällainen.
Jumala ei ole semmoinen. Se oli psyykkeeseen piirtynyt isäkuva.
Tämä epäluotettava, -
epärakastava mies oli piirtänyt sydämeeni/sieluuni -
kuvan isästä. Se kuva heijastui jumalakuvaan.
Näin psyykkinen kipu voi heijastua myös hengellisyyteen.
Oikeasti kuvani Jumalasta oli, että se on vaarallinen.
Sitä pitää pelätä ja varoa.
Pitää olla varovainen, missä puhuu ja menee. Muuten se iskee kivellä.
Tämä kuva muuttui vasta sitten, kun selvitin isäsuhteeni, -
pyysin anteeksi ja annoin hänelle myös anteeksi.
Nyt olen vähän opetellut löytämään tätä rakastavaa Isää.
Vieläkään en ole löytänyt sitä tunnetasolla kovinkaan paljoa.
Silti järjen tasolla olen. Järjen tasolla olen myös päättänyt, -
että Sinä olet isäni nyt, kun ei minulla muuta ole.
Haluan oppia Sinut tuntemaan. Joka ilta juttelen Hänelle -
sängyssä ihan tavallisia asioita suomen kielellä.
Sitten rukoilen ja pyydän ohjeita ja neuvoja.
Pyydän Häntä antamaan rakkautta, kun olen rakkaudessa niin surkea.
Kun en oikein osaa sitä, niin opeta minua ja osoita minulle rakkautta.
Näin juttelen Hänen kanssaan sängyssä illalla 1-2 tuntia, -
ennen kuin nukun. - Isoisillä on tärkeä merkitys yhteiskunnassa.
Olet itsekin isoisä. Mitä isoisyys/ isovanhemmuus on sinulle antanut?
Minulla on neljä ihanaa lastenlasta -
kolme poikaa ja nuorin on tyttö.
Se on antanut minulle paljon vastuuta.
En ole osannut varmaan isoisänäkään olla semmoinen kuin olisi pitänyt.
Minulla on näet ollut niin suuri huoli ja suru siitä, -
mitä olen lapsilleni tuottanut. Olen heitä kyllä yrittänyt hoivata, -
mutta totta kai tapaan lasten- lapsiani ja olen yhteydessä heihin.
En koe vieläkään olevani mikään hyvä isä, -
koska minulla on vielä ollut niin paljon tuskaa -
minun ja lasten välisestä suhteesta ja olen sitä yrittänyt hoitaa 30 vuotta.
Käyn pojan kanssa kahvilla yleensä kerran viikossa aina kahdestaan -
ja sitten tapaamassa tytärtä ja hänen perhettään.
Yritän osoittaa heille sitä rakkautta ja antaa sitä, -
mitä jäi lapsena mahdollisesti saamatta.
Siinäkin olen joutunut turvautumaan rukoukseen: -
"Jeesus, auta Sinä minua, kun en pysty korvaamaan sitä, -
mitä olen tuhonnut ja rikkonut syntisyydelläni ja väärillä teoilla. -
Minun on pakko pyytää apua Sinulta." Ja olen sitä pyytänyt.
Uskon, että Hän on auttanut.
Jos rehellinen on, -
niin monen isän, ehkä äidinkin, pitää myöntää, -
ettei ole suinkaan täydellisesti mennyt.
Jos sitten haluaa oikeasti lähteä muutokseen, -
niin se lähtee siitä, kun pyytää lapsilta anteeksi -
eli en ole osannut rakastaa sinua oikein.
Pyysin anteeksi ensimmäisen kerran jo 30 vuotta sitten.
Sen jälkeen olen yrittänyt osoittaa rakkautta niin, -
ettei olisi tarvinnut enää pyytää sitä anteeksi tältä ajalta.
Silti edelleen myönnän, että en ole onnistunut.
Jotenkin koen tässä suhteessa olevani tavattoman epäonnistunut -
ja tavattoman raakile edelleen.
Millaisen Taivaan Isän olet löytänyt Raamatusta?
Sanoit, että tunnetasolla on rakas- tavaa Taivaan Isää vaikeaa löytää.
Mitä löytämäsi Sana sanoo? - Sana sanoo, -
että Hän rakasti niin paljon, että suostui katsomaan, -
kun Hänen rakkain Poikansa huusi Häntä avuksi ristillä.
Hän ei mennyt auttamaan, koska halusi meidät pelastaa.
Oma Poika sai huutaa: "Jumalani, Jumalani, miksi minut hylkäsit?"
Minusta siinä oli Jumalan taholta maksimaalinen rakkaus.
Jeesuksen taholta oli maksimaalinen kärsimys.
Hän koki hengellisen, fyysisen ja psyykkisen hylkäämisen ristillä.
Hän huusi Isäänsä avuksi, ja Jumala joutui Isänä katsomaan sen, -
kun oma Poika huutaa eikä Hän voi mennä. Hän halusi pelastaa meidät.
Tajuan, että Hän on rakastanut yli kaiken meitä, minuakin ohessa.
Tunnetasolla jotain on vielä pahasti lukossa.
En vaan pysty kokemaan Hänen rakkauttaan.
Sanon Hänelle melkein joka ilta sen. Voisitko auttaa ja antaa?
Aina kun olen kokenut Hänen vastanneen, Hän on vastannut, -
että Hänen armossaan on minulle kyllin.
Minua pidetään siis vähän haavat verillä joistakin asioista.
Sen olen ymmärtänyt. Uskon, että se johtuu siitä myös, -
kun vieläkin teen vähän auttamistyötä, -
etten missään nimessä alkaisi auttaa ylhäältä päin ahdistuneita, -
epäonnisia ja epätoivoisia ihmisiä.
Etten pinseteillä kääntelisi niitä ja puhuisi, kuinka autetaan.
Olisin aina samalla tasolla, mieluummin vähän alhaalta katsoisin.
Kun omat haavat ovat auki, niin ei ylemmyyden tunnetta tule, -
vaan kokee olevansa samassa tilanteessa.
Vertainen kärsivän ihmisen kanssa eli minä annan vertaistukea.
Millaisen ohjeen haluaisit antaa vasta isäksi tulleille miehille?
Mitä heidän olisi hyvä muistaa?
Mielestäni se, ettei vaimo ei ole sinua hylännyt, -
vaikka hän joutuu nyt keskittymään ja haluaa keskittyä vauvaan.
Ehkä hän ei pysty sinuun nyt keskittymään niin paljon kuin ennen.
Yritä nähdä se suuri onni siinä pienessä lapsessa.
Osoita hänelle rakkautta. Aloita ihan vauvasta kertomaan -
kuinka paljon rakastat sitä tyttöä/ poikaa. Kerro sille lapselle, -
että hän on rakas, ihana, suloinen ja sinä rakastat häntä.
Anna hänen kokea syliä ja rakkautta.
Rakasta vaimoasi myös. Kannusta ja kunnioita häntä.
Osoita hänelle entistä enemmän rakkautta.
Nyt hän tarvitsee sitä vielä enemmän, kun vauva on siinä.
Älä missään tapauksessa ala siinä mustasukkaiseksi lapseksi, -
vaan ole vastuuntuntoinen aikuinen isä, joka ajattelee, -
että on vaimo ja lapsi, joita saa rakastaa.
Saa osoittaa kummallekin rakkautta vielä enemmän kuin ennen vauvaa.
Tätä minä sanoisin. - Tässä ohjelmassa on ollut tapana, -
että siunaat päätteeksi katsojia.
Tänään on ollut tosi tärkeä aihe isästä ja Taivaan Isästä.
Varmasti haluat siunauksen tänäänkin katsojillemme antaa.
Kyllä minä haluan sen antaa.
Rakas taivaallinen Isä, Pyhä Jumala, -
Olet meidän kaikkien Isä. Ilman Sinua yhtään elämää -
ei ole syntynyt maan päälle. Sinä olet kaiken elämän antaja.
Pyydän Sinulta sitä armoa Suomenkin kohdalle, -
että antaisit tänne vielä synnintunnon ja herätyksen.
Näin me isät voisimme löytää ensin omat virheemme ja syntimme, -
pyytää niitä anteeksi Sinulta, vaimoltamme ja lapsiltamme -
ja voisimme puhtain sydämin opetella rakastamaan omia lapsiamme.
Anna meille rohkeutta ja rakkautta mennä eteenpäin tätä tietä.
Anna meidän rakastaa vaimojamme ja läheisiämme.
Anna meidän kunnioittaa vaimoja ja läheisiä.
Anna meidän kunnioittaa lapsiamme pienestä vauvasta asti -
ja arvostaa lapsen yksilöllisyyttä, ainutlaatuisuutta, koskemattomuutta -
ja sitä, että hän on oma ainutkertainen Jumalan luoma ihminen.
Tätä pyydän Jeesuksen nimessä. Siunaa meitä. Aamen.
Olet juuri katsonut Rikotusta eheäksi -ohjelman.
Mikäli se on koskettanut sinua, voit tukea sarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle tilille.
Käytä viitenumeroa 9920.
Kiitos tuestasi!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare