TAASTATUD TERVIKLIKKUS
Tere tulemast vaatama sarja "Taastatud terviklikkus".
Tänases osas mõtiskleme isa suhte üle
ja selle mõjust inimese elule
terapeudi, pastori ja kirjaniku Seppo Jokinen'iga,
Tere tulemast, Seppo! - Tänan!
Millised on need kriitilised etapid isasuhte arenemisel lapse jaoks?
Minu arvates on kogu lapsepõlv kriitiline.
Et laps vajab isa,
seda tõdeti ka Euroopa kiindumussuhte juubeliaasta seminaril.
Isa tähendus on olla kaasas lapse kasvamises ja arengus
koos emaga ja just nimelt üheskoos.
Ema esmane ülesanne on pakkuda kaisutusi ja turvalisust.
Laps kogeb täituvuse tunnet sülest, lähedusest, rinnaga toitmisest
ja soojusest.
Isa esmane ülesanne
on esitada lapsele väljakutse seigelda ja uurida maailma
ning juhtida ta perest väljapoole.
Isa teine ülesanne on ema esmane ülesanne
ning emal vastupidiselt isa teisene.
Kui olete tähele pannud, siis isad on need,
kes innustavad lapsi rohkem riskima nii mängudes kui võistlustel.
Nad juhivad ja juhendavad.
See on väga tähtis,
kuna siis söandab laps astuda mõningaid samme
oma hirmudest üle saamiseks,
kui isa innustab, julgustab ja juhib selles.
Isa puudumine võib kajastuda mitmel erineval moel.
See juhatabki meid järgmise küsimuse juurde.
Me ühiskonnas on üksikvanemate hulk
tugevasti kasvanud
ja eriti abielulahutuste olukordades
jäävad lapsed ema kui aktiivsema vanema juurde.
Kuidas isa täielik puudumine või nõrk isadus last mõjutab?
Isa jätab ju maha eeskuju mehest.
Eriti jääb see maha oma bioloogilisest isast.
Isa puudumisel jääb see eeskuju aga osaliselt või täielikult olemata.
Teiselt poolt võib isa puudumine mõjuda ja teeb seda alati,
kui puudub hea asenduskogemus.
Ameerikas 1990ndatel läbiviidud uurimuste kohaselt
tekitab isa süle puudumine tüdrukutel hiljem abielus olles
mõningaid probleeme seksuaalsuses.
Eriti aga seksuaalsuhetes,
kui tüdrukul pole harjunud turvalise mehe süle kogemusega.
Need probleemid ei pruugi olla suured, aga neid on.
Halvim aga, mis võib seksuaalsuhte korral olla,
on hirm ja ebakindlus.
See kõik on põhjustatud sellest, et lapsel puudus turvaline isasuhe
ja isa süle kogemus.
Sellest vaid ei piisa, et isa on peres olemas ja loeb lehte,
vaid et tütar saab olla isa süles. See on äärmiselt tähtis.
Olen jälginud ja lugenud neid uuringuid,
sest mul on häid arstidest sõpru, kes saadavad neid mulle,
et võiksin saada teavet, ka psühholoogilist.
Mäletan ühte juhtumit kirikus, mis oli mu arvates väga tähtis.
Istusin tagapingis ja mu ees istus üks lõunamaalane -
Soome tulnud isa koos väikese tütrega.
Neil on üllatavalt hea suhe.
Väike tütar puges isa sülle, nende näod olid kohakuti,
tütar hoidis oma kätt isa juustes ja mängis sõrmedega isa juustega.
Isal oli pikk habe, millega tütar samuti mängis.
Äkitselt hüppas ta püsti ja kadus kuhugi ära.
Ma ei tea, kuhu tüdruk kadus, aga ta tuli 10. minuti pärast tagasi
ja hüppas kohe tagasi isa sülle.
Ta käis iga 10 minuti järel isa süles lähedust tankimas.
Palvetasin seal taga:
"Jeesus, las see suhe areneda nii,
et temast tuleb terve tütar ja õnnelik naine.
Õnnista seda isa ja tütre vahelist suhet!"
Rõõmustasin sellest, et neil oli soe ja terve suhe,
kus isa austas tütart - see oli ilmselge ja tütar armastas isa.
See oli midagi sellist, mis pole tänapäeval automaatne,
et isa ja tütar armastaksid teineteist.
Mõtlesin, et lõunamaalastel on midagi sellist, mida meil ei ole -
pere ühtsus.
Laste ja vanemate vaheline terviklik ning soe sülesuhe.
Meil mõeldakse tihti,
et küll laps saab aru, et teda armastatakse,
kui ostan talle riideid või viin välja sööma,
aga laps vajab, et talle öeldakse: "Armastan sind, oled mulle armas",
"Sa oled tähtis! Oled ainulaadne!"
"Oled erakordne! Ma armastan sind!"
Kuidas kajastub isasuhe lapse enesehinnangus?
Kas isal on eriline roll lapse enesehinnangu arengus?
On. Isal on algusest peale oma tähendus.
Ta toob perre turvalisuse ja tugevuse.
Poeg võib isast eeskuju võtta.
Olen jälginud linna peal erinevaid isasid-poegasid,
kui isa ja poeg kõnnivad teineteise järel.
Poeg kõnnib täpselt samamoodi kui isa -
sarnased sammud ja liigutused.
Ta on juba võtnud eeskuju.
Kui aga isa ei armasta poega, siis poeg ei võta eeskuju.
Sel juhul jääb poeg üksi
oma mehelikkuse- ja meheks kasvamisega.
Tal puudub kui ronitaimel olev väät, kust kinni haarata.
Ei ole meheks kasvamisel kuhugi kinnituda,
vaid ta jääb kõikuma ja on ebakindel.
Ema aga ei suuda isa asendada,
nii nagu isa ei suuda asendada ema.
Isa ei saa asendada ema.
Ehk siis, kui on tegu üksikvanemaga perega...
Üksikvanemad, kes on tulnud küsima,
olen neile öelnud, et kui neil endal on hea isa,
siis las tema annab lapsele asenduskogemuse -
pojale või tütrele.
Või kui sul on vend või keegi teine lähedane mees,
kes võiks tegutseda isa asendajana.
On tähtis, et lapsel oleks suhe ka meesterahvaga.
Nii tütrel kui pojal.
Ja eriti veel turvaline suhe.
Et seda inimest saab usaldada, kelle sülle laps on nõus minema.
Oled rääkinud eelmistes saadetes,
et su oma suhe isaga ei olnud kerge.
Mis asjad raskendasid sinu ja isa vahelist suhet?
Meil oli selline klassikaline sõjaaja suhe.
Mina sündisin sõjaajal ja isa oli sõjas.
Armee riietes umbes 5. aastat ehk kogu sõjaaja.
Lisaks kordusõppused ja muud tegevused.
Ema oli siis Turu linnas koos mu õega,
kes on minust 6,5 aastat vanem.
Mind eostati 1944. aastal, kui sõda veel käis.
Ma sündisin 1945. aasta suvel.
Isa oli rindel ja ema Turu linnas.
Isa ütles mulle, kui temalt täisealisena otse küsisin,
et kas ma olen tema laps,
siis ta ütles mulle pool aasta enne surma,
kui oli teada, et ta sureb poole aasta pärast,
et tema andmete ja arvutuste kohaselt ta ei saa olla mu isa.
Kõik sai alguse sellest,
et ta oli ilmselgelt kibestunud sellest, et ema oli teda petnud.
Nii et, nii kibedus, teadmatus
kui ka kindel teadmine sellest, et ta pole mu isa.
Nii koges ta millegipärast,
et ta ei või armastada sellist last, kelle isa ta ei ole.
Ema püüdis vägisi panna isa uskuma, et ta on minu isa.
Tõsiasi aga on see,
et mõne kuu tagune DNA uuring näitas, et ta ei olnud mu isa.
Mu isa pole teada.
Nii pidin kandma ema truudusetuse, isa viha ja kibestumise koormat.
Ehk minust sai pere patuoinas, kes oli alati halb
ja kui midagi juhtus, oli see alati minu süü.
Sellisest lapsest ei kasva tervet täiskasvanut.
See on võimatu.
Kuidas see raske isasuhe
mõjutas su oma abielu ja suhet Jumalaga?
Kuna mul oli hea suhe emaga, siis naistega tulin ma toime.
Ehk naistega sain hakkama.
Tõsi, mu suhe emaga oli selline vastuoluline.
Mõnikord, kui ema tahtis isale meelepärane olla,
tõukas ta mu ära.
Teiselt poolt aga tahtis osutada mulle armastust,
kuna ta teadis fakte, mida me teised ei teadnud.
See mõjutas mind nii,
et täiskasvanuna ei soovinud ma isaga suhelda.
Mul oli temaga ebatavaliselt halb suhe.
Eile, ühes olukorras,
kui olin rääkimas tänulikkusest Jumala suhtes,
mainisin suhet isaga.
Rääkisin, et see oli suur koorem mu jaoks
ja et see isasuhe on hävitanud paljusid mu väljavaateid psüühiliselt.
See mõjus ka selliselt,
et ma ei söandanud omada meestega mingit pistmist.
Mul oli soov kätte maksta või teha midagi isale,
kuna ma kannatasin selle pärast.
Mul oli kombeks emalt raha laenata,
kuigi teadsin, et tal ei ole ja et tema küsis omakorda isalt.
Meil oli kindel skeem, et mina küsisin emalt
ja ema noomis mind veidi.
Ta ütles, et olen tüütu. Seejärel aga ütles, et küsib isalt.
Järgmisel või ülejärgmisel päeval andis ta raha,
öeldes, et maksku ma tagasi.
Ma ei maksnud ühtainsatki laenu tagasi.
Kui ma karskeks sain
ja tõeliselt kõigist asjadest meelt parandasin,
mõtlesin, miks ma küll nii käitusin?
Tausta uurides selgus, et see oli mu kättemaks isale.
Selle läbi, et ma ei tasunud talle võlgasid.
Kui mõistsin, et maksin kätte ja et see pole õige -
et see on patt ja vale tegu,
siis palusin Jumalalt andestust.
Lubasin Jumalale, et maksan isale kõik tagasi.
Läksin isa juurde ja ütlesin, et olen talle kindlasti palju võlgu,
kuna ma pole talle oma võlgasid tagasi maksnud.
Küsisin, kas ta teab selle võla suurust?
Ta teadis täpset summat.
Lubasin sellest alates maksta kõik.
Andsin esimesel korral 1000 või 500 marka
ja ütlesin, et maksan seejärel regulaarselt,
kuniks kõik on makstud.
Jõudsin maksta 3000 marka, kui isa ütles, et nüüd on kõik makstud.
Ütlesin, et see ei saa mitte mingil juhul nii olla.
Ta ütles, et kõik on makstud.
See tähendas, et kui mina näitasin üles kahetsust
ja tahtsin muutuda, makstes tagasi oma võlga,
tärkas temas mingil määral armastus.
Ta tuli mulle vastu
ja oli valmis andestama mulle 5000-10 000 marka.
Sel viisil me suhe paranes.
Kui on keeruline inimsuhe, siis tihti see ei tähenda seda,
et üks osapooltest on täiesti süüta,
vaid tal võivad olla sama valed põhimõtted ja teod.
Aga see andestamatus ja viha hoiavad meid väljaspool.
Olin enda arvates pikka aega hea inimene,
kuni olin valmis nägema oma valesid tegusid
ja pattu isa ehk kasuisa suhtes
ja paluma need andeks ning proovima selgitada neid.
Keerulistes inimsuhetes on tähtis,
et teatud mõttes on vaja läbi saada nii,
et ei elaks isa ja emaga lihtsalt heas läbisaamises;
et kõik on läinud andeksandmise alla.
See ei ole nii. Tavaliselt see ei käi nii.
Kui vanad asjad tulid meelde -
vaidlused ja riiud seal kodus
ja pinged emaga.
Andeksandmine on sõna,
aga see ei saa teoks ega realiseeru südames enne,
kui on tunnistatud oma osalust selles inimsuhtes
ning palutud Jumalalt ja sellelt inimeselt andeks.
Ma palusin ka isalt andeks.
Alles siis saavad Jumala ehe tõde ja armastus tulla sellesse olukorda,
kui seal puuduvad takistusena andestamatus, viha ja kibestumine.
Siis saab Tema tulla muutma.
Meiegi suhe muutus nii,
et ma kogesin isegi pisut armastust tema poolt, kui ta suri.
Olin saatmas teda ka ta surmapäeval,
kuigi jõudsin kohale 10. minutit peale ta surmahetke.
Ta oli voodis ja lamas käed risti rinnal.
Põsed veel punased ja pidžaama seljas.
Mu naine ja isa kolmas naine olid koos meiega.
Ta kaks eelmist naist olid juba surnud.
Ütlesin neile naistele, et palvetagem nüüd.
Siis ütlesin: "Jeesus,
ma annan selle isa siin, kes on siin sedasi
ja selle väikese orvust poja tema sees -
ma annan ta Sulle ja palun,
et võtaksid ta ja viiksid taeva kirkusesse."
Kui olin öelnud need sõnad,
langes pühadus
sellesse väikesesse, ühe inimese palatisse.
Me ei saanud isegi liigutada - nii suur oli Jumala pühadus.
Ma ei ole sellist asja just eriti tihti kogenud.
See oli nii suur pühadus kui pühadus üldse saab olla.
Kogesin, et Jeesus ise tuli
ja viis mu isa ehk kasuisa taevasesse kuningriiki.
Nii et, sul on isiklik kogemus sellest, kuidas taastada isasuhe.
Jaa ning kuidas andeksandmine on ääretult tähtis
kõikides katkistes suhetes.
Ja kui ma sain siis teada, et ta ei olnud minu isa,
siis mul polnud ka enam tarvis olla isa peale vihane.
Olen nüüd palunud, et taevane Isa, kelle tean olevat oma Isa,
kuna Tema on mulle elu andnud.
Ma olen nüüd Teda teeninud
ja olen adopteerinud Ta ka oma maiseks isaks.
Ehk ütlesin Talle:
"Ma pean Sind oma isaks, sest kedagi teist mul pole.
Nüüdsest oled Sina minu Isa.
Ja kui ma kunagi saangi teada, kes mu päris isa on,
loodan siis, et nõustud olema mu Isa."
Usun, et Ta on seda ka teinud.
Mõni kogeb taevast Isa karmi isana.
Kuidas vabaneda sellisest väärastunud pildist?
Jumal oli seda minugi jaoks lapse- ja täiskasvanu eas.
Olin hirmu pärast ja hirmust põrgu ees usklik.
Isasuhe mõjutas seda nii, et ma uskusin,
et Jumal istub pilve peal ja vaatab sealt Maa peale.
Ja kui Ta mind sealt näeb,
viskab mind kiviga ja pihta saades lausa naerab.
See on kohutav, kui pilt Jumalast on selline.
Jumal ei ole selline,
vaid see oli hinge joonistunud pilt isast.
Võib öelda, et sellest ebausaldavast,
mittearmastavast mehest,
kes oli joonistanud mu südamesse ehk hinge pildi isast,
sellest pildist sai Jumala pilt.
Sel viisil võib hingeline valu peegelduda vaimsesse
ehk mul oli tegelikult selline pilt Jumalast,
et Ta on ohtlik ja Teda peab kartma.
Pidi olema ettevaatlik, millest rääkisid ja kuhu läksid,
sest vastasel juhul "said kiviga".
Selle pildi muutumine hakkas muutuma alles siis,
kui sain oma suhte isaga korda.
Palusin andeks ja andsin ka temale andeks.
Nüüd olen veidi õppinud leidma armastavat Isa.
Ma pole Teda veel tunnete tasandil eriti palju kogenud,
aga mõistuse tasandl küll.
Olen mõistuse tasandil otsustanud, et Tema on mu Isa,
sest kedagi teist mul pole.
Tahan õppida Teda tundma.
Igal õhtul voodis olles räägin Temaga igapäevastest asjadest
Seejärel palvetan ja palun juhiseid ning nõuandeid.
Palun Temalt armastust,
kuna olen armastuse teemas üsna äbarik.
"Ma ei oska seda. Õpeta mind ja näita mulle armastust."
Nii ma Temaga voodis olles vestlen tunni või paar
õhtul enne magama jäämist.
Vanaisadel on tähtis roll ühiskonnas.
Oled isegi vanaisa.
Mida on vanaisaks olemine sulle andnud?
Mul on neli imelist lapselast.
Vanuse järjekorras kolm poissi ja noorim on tüdruk.
See on andnud mulle palju vastutust.
Ma pole osanud vanaisana olla selline nagu peaksin olema.
Kuna mul on nii suur mure ja kurbus selle pärast,
mida olen oma lastele teinud.
Olen püüdnud neid hellitada,
kuid muidugi ma kohtun lastelastega
ja olen nendega ühenduses.
Ma siiski ei tunne end olevat hea isa,
kuna minu ja laste vahelistes suhetes on nii palju valu.
Olen üritanud seda 30. aastat lappida.
Pojaga kohtun kohvikus korra nädalas.
Oleme tavaliselt kahekesi.
Tütre ja tema perega kohtun ka.
Püüan osutada neile armastust
ja anda seda, mis neil lapsena arvatavasti saamata jäi.
Ka selles olen otsinud abi palves:
"Jeesus, aita mind,
kuna ma ei ole võimeline parandama seda,
mille olen rikkunud ja hävitanud oma patususes ja valede tegudega.
Ma pean Sinult abi paluma."
Olen Temalt abi palunud ja usun, et Ta on ka aidanud.
Kui nüüd täielikult aus olla,
siis nii mõnigi isa ja ema on pidanud tunnistama,
et kõik pole täiuslikult läinud.
Kuid kui tahetakse tõeliselt muutuda,
siis algpunktiks on lapselt andeks palumine,
öeldes: "Ma pole osanud sind õigesti armastada."
Ma palusin esimest korda andestust 30. aastat tagasi.
Seejärel olen püüdnud osutada armastust selliselt,
et poleks teist korda vaja sama asja pärast andeks paluda.
Aga tunnistan siiski, et mul pole see õnnestunud.
Selles osas tunnen end erakordselt ebaõnnestununa
ja erakordselt algajana. Ikka veel.
Millise Taevaisa oled leidnud Piiblist?
Tunnistasid, et tunnete tasandil on raske leida armastavat Taevaisa.
Mida oled leidnud Jumala Sõnast?
Jumala Sõna ütleb, et Ta armastab meid nii palju,
et Ta nõustus vaatama pealt,
kuidas Ta armas Poeg Teda ristil appi hüüdis.
Kuid Ta ei läinud appi, kuna tahtis meid päästa.
Ta lasi oma Pojal hüüda:
"Mu Jumal, mu Jumal, miks Sa oled mu maha jätnud?"
See oli minu arvates Jumala poolt maksimaalne armastus
ja Jeesuse poolt maksimaalne kannatus.
Ta koges ristil vaimset, füüsilist ja hingelist hülgamist.
Ta hüüdis Isa appi ja Jumal pidi Isana vaatama,
kuidas Ta oma Poeg Teda appi hüüab,
aga Ta ei saanud aidata, kuna tahtis meid päästa.
Mõistan, et Ta on armastanud meid üle kõige
ja mind nende seas.
Tunnete tasandil pean aga tõdema, et mul on teatud asjad veel halvasti,
sest ma pole veel võimeline kogema Tema armastust.
Olen seda Talle igal õhtul öelnud:
"Kas saad aidata? Kas saad anda?"
Iga kord, kui kogen Tema vastust,
siis Ta vastab: "Sulle piisab minu armust."
Ehk, mu haavad veritsevad veel mitmelgi põhjusel
ja ma olen seda mõistnud.
Usun, et see lähtub sellest, et kui kuna tegelen teiste aitamisega,
siis ma mitte mingil juhul ei tohiks vaadata ülevalt alla
neile kannatajatele, ebaõnnestujatele ja lootusetutele,
neid otsekui pintsettidega eraldades ja vaadates, keda aidata, keda mitte.
Vaid tahan alati aidata ja vaadata neid samalt tasemelt või veel madalamalt.
Kui mu oma haavad on lahti, ei teki sellist üleolevat tunnet,
vaid ma kogen end olevat samas olukorras,
olles võrdne kannatava inimesega.
Ehk siis, ma osutan inimestele kogemusabi.
Millist nõu sooviksid anda värskelt isaks saanud meestele?
Mida oleks neil hea meelde jätta?
Minu arvates seda, et su naine ei ole sind hüljanud,
kuigi ta on nüüd keskendunud beebile
ja võib-olla ei saa keskenduda sulle nii palju kui varem.
Proovi näha selles väikeses lapses suurt õnne.
Osuta talle armastust
ja hakka juba beebile - olgu ta tütar või poeg,
ütlema talle, kui väga sa teda armastad.
"Sa oled armas, ma armastan sind! Sa oled võrratu, imeline!"
Võimalda tal olla süles ja kogeda armastust.
Armasta ka oma naist, innustades ja austades tedagi.
Osuta talle rohkem armastust kui varem.
Su naine vajab nüüd veelgi rohkem armastust,
kuna tal on beebi.
Ära mitte mingil juhul muutu armukadedaks lapseks,
vaid ole vastutustundlik, täiskasvanud isa,
kes mõtleb: "Mul on naine ja laps, keda saan armastada.
Saan osutada mõlemale armastust
ja seda veelgi enam kui enne beebi sündi."
Seda ma soovitan.
Me saates on kombeks õnnistada vaatajaid saate lõpus.
Meil on täna olnud väga tähtis teema isast ja Taevaisast.
Kindlasti soovid tänagi õnnistada me vaatajaid.
Jah, ma tahan seda teha.
Kallis Taevaisa, püha Jumal.
Sa oled me kõikide Isa.
Ilma Sinuta pole ükski elusolend sündinud siia Maa peale.
Sina oled kõige elu andja.
Ma palun Sinult armu me Soomemaale,
et Sa tooksid patutundmise ja ärkamise.
Et meie, isad, leiaksime esmalt oma vead ja patud
ning paluksime need andeks Sinult, naiselt ja lastelt,
et saaksime puhta südamega õppida armastama oma lapsi.
Anna meile julgust ja armastust minna edasi seda teed.
Aita meil armastada oma naist ja lähedasi.
Aita meil austada oma naist ja lähedasi.
Aita meil austada oma lapsi juba beebieast alates.
Ikka hinnata nende isikupära, ainulaadsust, puutumatust
ja seda, et ta on ainukordne, Jumala loodud inimene.
Palun seda Jeesuse nimel.
Õnnista meid! Aamen.
Tõlge: Merle Sibola
Soovides toetada TV7 tegevust,
võid helistada 900 1777 (kõne hind Eestis 7 euri)
või teha pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee
Täname toetuse eest!