NÄR LIVET GÖR ONT Seppo Jokinen
Välkommen till programmet!
I dag ska vi tillsammans med terapeuten, pastorn -
och författaren Seppo Jokinen fundera kring hur vi kan älska oss själva rätt.
Välkommen, Seppo! - Tack, tack!
Folkskolan och läroverket berövade många av dagens äldre personer -
en god självkänsla genom en skammens skolkultur -
och kanske också en förkrossande kritik.
Vilka byggstenar behövs för en god självkänsla?
Den byggs upp av att man genast som barn får ta emot kärlek -
utan att man behöver köpa den genom att göra något, -
prestera något eller vara något, den kommer villkorslöst.
Barnen måste få överflödande mycket kärlek, då lär man sig älska.
Men bara detta räcker inte för en god självkänsla -
utan man måste även berätta för barnen att det är rara och underbara.
Och uppmuntra dem då de gör något bra.
Och misslyckas de ska man inte börja förebrå dem -
utan säga till dem: "Det gör ingenting. Du kan försöka på nytt."
Uppmuntra det nya försöket och ge gensvar på det.
Barnens självkänsla växer alltså i en atmosfär av kärlek, uppmuntran -
och respekt som även innehåller vissa gränser -
så att barnen lär sig att man inte kan göra vad som helst.
Man kan göra vissa saker, men inte andra.
Respekten betyder också att barnens eget utrymme respekteras.
Ibland kan barnen stänga dörren om sig i sitt eget rum -
och då ska man inte alltid rusa in dit efter dem för att se vad de gör.
Man låter dem vara och respekterar deras behov av eget utrymme.
Det här är en lång process.
Om den fortsätter till puberteten och längre -
så kommer barnen sannolikt att klara sig med sin självkänsla.
Var går gränsen mellan att älska sig själv narcissistiskt och normalt?
Den narcissistiska egenkärleken är att vara förälskad i sig själv.
Det är ju berättelsen om en ung man som såg sin spegelbild i en källa -
och aldrig kom därifrån.
Han beundrade sin spegelbild i källan och dog där.
En narcissistisk personlighet -
har vanligen förblivit i det stadiet i sin emotionella utveckling -
då man vill ha allting och det genast.
Gränserna har aldrig kommit -
eller så har han inte klarat av att foga sig i dem -
och han har aldrig kommit ur "jag vill ha allt, nu" fasen.
Som vuxen är det inte kärlek utan krav.
Det är själviskhet.
Jag anser istället att det att man älskar sig själv -
är att man tillåter sig själv det som är gott -
men även tänker på andra.
Man har empatiförmåga. Det har narcissisten inte.
Alla hans behov grundar sig på "jag, jag, jag vill ha allt, nu."
Empatiförmågan är viktig för att -
då uppstår inte detta "jag vill ha allt, nu".
Jag förstår då att även andra behöver allt det som jag också behöver.
Jag förstår att någon ibland kan behöva något mer än jag gör det.
På detta baserar sig förmågan att hjälpa dem som har det svårt.
Att t.ex. ge pengar till insamlingar -
eller att utbilda 1-2 barn i utlandet i 10 år -
så att de kommer igenom skolan och blir utbildade för förvärvslivet.
Det är en sund kärlek, som också tar ansvar för andra.
Jag ser det som så att vi finländare nog på sätt och vis bekymrar oss -
och oroar oss för andra, men vi kan inte älska oss själva.
Själv har jag varit ett praktexempel på det.
Om ett barn alltid får höra att det inte kommer att bli något av en -
och att man inget kan, så börjar barnet tro på det.
Då Gud gav mig nåd och jag blev nykter -
insåg jag att jag aldrig har kunnat älska mig själv.
Och efter ett par år insåg jag också att jag inte förstod vad kärlek är.
Jag kunde tala om kärlek i 10 timmar om det ville sig så -
men jag hade aldrig upplevt den, hade ingen inre vetskap om vad den var.
Det var en stor besvikelse -
då jag förstod att jag inte kan älska.
Jag började reda ut mitt förflutna, varför jag inte kunde älska.
Då kom allt det fram som jag talat om tidigare -
alltså fars oförmåga.
Han är ju styvfar, han var aldrig en far.
Hans oförmåga att uppmuntra, respektera, älska.
Men jag tog ändå modell av honom -
och jag kunde inte heller älska - mig själv.
Vad säger Bibeln om att älska sig själv?
Bibeln talar, tycker jag, då man frågade Jesus -
vilket som är det största budet i lagen.
Han sa: "Du ska älska Herren, din Gud över allt -
och din nästa som dig själv."
Där var alltså tre objekt.
Det är typiskt att vår kristna kyrka har undervisat -
och än i dag undervisar om det dubbla kärleksbudet.
Vi ska alltså enligt det älska Gud och vår nästa -
men man har helt lämnat bort det tredje föremålet för kärlek.
Det har varit en fostran till en felaktig ödmjukhet.
Kyrkan i Finland och den kristna läran har ofta, inte alltid, lärt ut att -
det är ödmjukhet då man inte bryr sig om sig själv, -
inte uppmärksammar eller sätter värde på sig själv.
Det är inte ödmjukhet.
Ödmjukhet är inlärningsförmåga, att kunna ta fakta i beaktande -
i sin egen tillväxt och utveckling.
Att man förskjuter sig själv är just det, och har inget med kärlek att göra.
Då jag upptäckte det frågade jag Gud...
Jag upplevde att Gud satte värde på mig då Han rörde vid mig.
Jag noterade att människor uppskattar mig då jag talar om min alkoholism.
Jag frågade Gud hur jag skulle kunna lära mig att älska mig själv.
Jag borde säkert göra det, men jag kan inte.
Jag antog att man måste börja någonstans.
Vad skulle jag gärna vilja göra, för någon som jag älskar?
Det första som kom för mig var det typiska: bjuda ut på mat.
Men god mat, som jag skulle vilja ge mig själv.
Där började det. Jag funderade på vad annat jag kunde ge mig själv -
något som jag skulle ge åt någon annan också.
Jag lärde mig så sakteliga. Jag har alltid haft en stor svaghet: bilar.
Under många års tid gav jag mig själv en ny bil varje år.
Jag njöt alltid stort när jag fick en ny bil - inte för att den någonsin var ny.
Jag har alltid varit intresserad av tekniken och körandet, inte utseendet.
Det ska vara en bra bil. Jag njuter då jag lär mig köra en ny bil.
Då jag lärt mig vill jag byta ut den.
Kanske det kunde vara det också.
En profet sa att Gud säkert låter mig leka med bilarna.
Han är inte en sådan Far som tar bort allt gott du får.
För första gången tänkte jag att Gud nog verkligen älskar mig -
då Han låter mig leka med bilar, byta ut dem.
Sedan började jag fundera på vad min fru tänkte om min kärlek.
Jag funderade på hur jag skulle kunna älska henne och ge henne det goda -
jag unnar mig själv. Detta håller jag ännu på att lära mig.
Jag har en fantastiskt god hustru, tålmodig och fördragsam -
som agape-kärleken bör vara.
Tillsammans med henne har jag lärt mig älska.
Hon har lärt mig väldigt mycket.
När du iakttar och lyssnar på dagens värdeklimat: -
hur påverkar det människosynen?
Vad är bra och vad är skadligt i dagens klimat?
Jag anser att där finns själviskhet.
Narcissismen har fått officiellt tillstånd att existera.
För 10-15 år sedan började TV sända -
program där "den svagaste länken" sparkades ut.
Det var precis tvärt emot empatin, där man tar hand om de svaga.
Man lärde ut att de svaga kastas bort och endast de starka går vidare.
De starka lever på stor fot. Just det är narcissism.
Det syns också på många andra sätt, bland annat i köerna efter mathjälp.
Du talade om skam. Det är den vi ofta utsätts för redan som barn -
då vi inte klarar oss och inte har framgång.
Det finns många orsaker till skam -
och den finska kulturen är ganska långt en skamkultur.
Vi tävlar alla med varandra och segraren får respekt och vinner priset.
Alla andra är förlorare.
Idrottare anser inte en silvermedalj värd någonting.
Man strävar endast efter seger. Inom idrott förstår jag det -
men i mänskliga relationer fungerar det tyvärr inte så.
Då vi finner en medmänniska att älska -
då har vi redan funnit mycket av den sunda egenkärleken -
alltså kärleken till en själv.
Många upplever svårigheter med sitt känsloliv -
och självkänslan åker upp och ner i takt med känslorna.
Hur uppnår man en balans i de känslor som gäller en själv?
Bra fråga - svår att besvara.
Detta har att göra med psyket.
Vår självkänsla som Guds barn borde vara sund -
eftersom vi är tronföljare, kungens söner och döttrar.
Över det borde man inte ha den minsta lilla dåliga självkänsla -
men psykiskt har många av oss blivit behandlade så -
att vi inte fått den aktningen.
Jag tror att när Gud skapade människan var det Hans avsikt -
att mor och far är de som ger barnen aktning, betydelse, -
rätten att finnas till, respekterar, uppmuntrar -
och leder dem in i den vuxna världen. Då skulle deras självkänsla vara sund.
Virrvarret av skilsmässor, trassliga relationer, alkoholism -
river och sliter oavbrutet i familjerna.
Barnen har inte längre en sund psykisk uppväxtmiljö.
Man säger bara att barn klarar sig säkert bra efter en skilsmässa.
Det ordnas grupper och kurser för de vuxna, men ingenting för barnen.
Jag anser att det är just barnen som skulle behöva skilsmässogrupper.
Tidigare har vi talat om sorg och förlust -
då barnens mor har dött och fadern låter sin sorg gå ut över barnen.
Barnen borde likaså få delta i grupper för att bearbeta sin sorg och förlust.
Utan att de ångestfyllda känslorna från familjen kommer med.
Gruppen borde ledas av en utomstående -
med respekt för barnens känslor.
Barnen borde får reda ut sina känslor utan stimuli från den egna familjen.
Allt detta har vår samhälle frångått.
De vuxna och deras behov ser man till, men inte barnens.
Skilsmässor är ett praktexempel på det.
Skilsmässobarn bär på en oerhörd smärta och börda. Jag vet det.
Det är ytterst sällan en skilsmässa inte sätter spår i barnen.
Hurdan skuld känner barnen vid skilsmässor?
Barnen tar vanligen skulden på sig och undrar vad illa de har gjort -
då föräldrarna skiljer sig och frågar sig själv vad de har gjort fel.
"Varför övergav min pappa eller min mamma mig?"
Oftast finner de ingen vettig orsak.
Utom om de kanske någon gång har grälat med pappa -
då de tror det beror på det och ställer diagnosen -
att de är onda. "Jag sa så åt pappa -
och därför har han lämnat oss."
Om man får älta detta inom sig -
i 20 års tid så leder det till en oerhörd börda och skuldkänsla.
Jag blev själv tvungen att skilja mig -
men jag anklagar inte alls min tidigare fru för det.
Jag tar det största ansvaret för skilsmässan, -
men jag var tvungen till den i alla fall.
Jag har i 30 års tid försökt bearbeta denna skilsmässa med mina barn.
De är båda runt 50 år gamla nu.
Att gå igenom de känslor, besvikelser, den frånvaro, det övergivande -
som de upplevde då. Jag tror att jag med dem båda -
nu nått ett ganska bra resultat.
För ett par veckor sedan talade jag en kväll i en luthersk församling.
Det var en stor överraskning för mig att min vuxna dotter, -
mitt äldsta barn, dök upp där på församlingshemmet.
Hon var vänlig och på gott humör -
och jag bad henne komma och sätta sig bredvid mig.
Vi kramades och det var en väldig syndaförlåtelse för mig.
Hon har aldrig kommit förut. Detta var första gången.
Jag upplevde att något stort hade skett.
Det är alltså viktigt att rensa ut och ta emot av barnen -
deras psykiska illamående, hatiska känslor, besvikelser.
Vi har haft samtal då denna dotter sagt -
att en viktig orsak till hennes besvikelse var -
då jag tvingade henne att gå i kyrkan. Det ville hon inte.
Jag sa att vi alla går, att jag fortfarande är den som bestämmer -
vad vi ska göra i vår familj. Jag betedde mig alltså mycket dumt.
Jag bara tänkte att det kunde göra oss alla gott. På den tiden drack jag själv.
Jag var troende och hade stora skuldkänslor över att jag drack -
och att jag inte kunde leva nyktert.
Jag tänkte att om jag för alla till kyrkan så kanske det hjälper lite.
Hon gick helt i baklås, säkert ganska långt på grund av det.
Allt detta har vi senare rett ut.
Det som skedde för ett par veckor sedan var ett Guds under.
Det är ett av de sista undren.
Gud kan åtgärda även det jag inte kan, eller någon människa kan.
Om någon tittare har en verkligt negativ självbild -
och rackar ner på sig själv både inför sig själv och andra -
hur kan han komma framåt mot ett respektfullt förhållande till sig själv?
Om man tänker på saken ur ett andligt perspektiv -
kan man säga till Gud: "Jag har inte följt Din vilja -
och inte Jesu undervisning, där Han sade att vi ska älska Dig, -
vår nästa och oss själva. Jag har övergett, hatat och svikit mig själv -
och varit våldsam. Jag ber Dig om förlåtelse för det.
Jag bekänner denna synd inför Dig och ber om förlåtelse.
Jesus, ge mig förmågan att älska mig själv."
Om inte heller det hjälper kan man fundera på de psykiska orsaker -
som kan ligga i vägen. Ens självkänsla kan ha stämplats -
och förstörts och definierats så att man inte kan älska.
Man kan ha blivit skymfad i någon situation, förlöjligad, hånad -
så att man börjar skämmas över sig själv.
Och skammen är en mycket svår börda.
Man borde aldrig skämmas över sig själv. Om man ska skämmas -
ska man göra det över något man har gjort fel eller underlåtit göra rätt.
I terapin använde jag associationsmetoden.
Då vi beslöt oss för att reda ut någonting -
utgick vi från en minnesbild, t.ex. då personen fördömts.
Genom association kom nya minnesbilder fram -
och vi kom allt längre tillbaka i tiden.
Vi bearbetade bort dem så att de inte längre skulle tynga sinnet.
Där kan vara mor eller mormor -
som den anklagande närstående, eller den anklagande personen i skallen.
Där kan vara pappa eller vem som helst -
som har definierat dig på ett sätt som inte är sant.
Som inte är Guds definition av dig, och inte heller var din egen.
Han kan ha ältat definitionen att du inte duger för att -
du är sådan eller sådan. Det riktar sig mot ditt väsen -
inte mot vad du gjort, rätt eller fel.
Det leder till skam. Då kan vi rensa bort dessa definitioner.
Då jag rensar ber jag alltid att Gud ska hela dem.
Han kan bota vårt psyke, lika väl som vår fysiska varelse.
Så kan man lämna det allting åt Honom så småningom -
och be Honom om tillfrisknande.
Du har också haft problem med att älska dig själv och med självaktning.
Vad berodde dess känslor av mindervärdighet på -
och hur kunde du börja växa mot en sundare självkänsla?
Hos mig berodde det på fadersrelationen.
Jag kunde inte göra någonting rätt, enligt honom.
Då jag blev vuxen -
och blivit pastor och drack alkohol -
så berodde det på skuldkänslorna över det egna beteendet.
Varje gång jag gjorde någonting som jag ansåg vara fel -
mot Guds föreskrifter och vilja, upplevde jag varje gång -
att Gud alltid förkastade mig i det ögonblicket.
Jag hade en sådan kristen bakgrund att om man stjäl något -
och Jesus kommer just då... Detta är mitt klassiska exempel: -
Mamma hade stekt köttbullar, ställde ner pannan och gick och handlade.
Hon sa att jag inte fick ta av dem innan det var matdags.
Jag tog naturligtvis en och åt den och sedan tänkte jag -
att kom Jesus nu skulle jag bli lämnad kvar. Jag hade en så sträng tro -
att det räckte med en synd för att förstöra hela livet.
Som barn brukade jag varje kväll ropa -
med hög röst i min säng att mina synder var förlåtna.
Jag förklarade mig själv mina synder förlåtna.
Jag hade ett väldigt behov av att komma till himlen -
och Gud var så sträng -
att om man begått en endaste synd under dagen så kom man inte dit.
Med tiden lärde jag mig om nåden, att vara nådig mot mig själv.
Det är oerhört viktigt, att man kan vara nådig mot sig själv.
Och att man kan förlåta sig själv. Gud förlåter ju alltid -
då man bekänner sin synd och ber Honom om det. Han förlåter alltid -
och säger: "Gå, och gör inte samma synd i fortsättningen."
Då jag insåg vad nåden innebär hjälpte det mig mycket.
Den är marken under mina fötter. Om jag än reser till USA eller Sverige -
så finns nåden där och bär mig. Jag behöver inte bära den.
Jag behöver inte heller bära på skuld. Jesus har burit den -
och Han har gett nåd.
Dessa var de väldiga förändringar som följde då jag blev nykter.
Fortfarande begår jag synder varje dag.
Men nu bekänner jag dem inför Gud på kvällen, högt eller tyst.
Ofta ber jag min fru förklara mig mina synder förlåtna.
Jag bekänner mina synder då hon hör på, och det är inte alltid så roligt.
Jag bekänner förstås inte sådana synder som kunde såra henne.
Dem försöker jag bekänna tillsammans med någon annan.
Men det bekänner jag, att jag är svag, det måste jag medge.
Varje dag syndar jag -
och varje dag behöver jag be om förlåtelse för det.
Hur kan man som vuxen eller gammal utveckla sin självkänsla?
Helt kort, några tankar kring det.
Genom att tänka på hur Gud älskar.
Han älskar som den bästa mor och far.
Man kan föreställa sig hur Gud tar en i sin famn.
Jag känner några som Jesus behandlat genom ett under.
De berättar hur Han tagit dem i sin famn och sett på dem med kärlek.
Det är en så helande upplevelse att den botar på en gång.
Alla tar Han inte på det sättet i sin famn, och vi måste söka -
en ersättande erfarenhet här på jorden -
där man kan få komma i famn. Vi höll intensivseminarier -
där man konkret tog människor i famn.
Man visade ömhet och kärlek på ett rätt sätt.
Där var flera människor och vi bad -
att Gud skulle använda den erfaren- heten som en ersättande upplevelse -
och bota den bottenlösa kärlekslängtan i människans inre.
Så gick det också ofta, till en del.
Men man måste berätta för Gud om dessa saker.
I sista hand kommer hjälpen från Honom -
och Han ger vishet också till professionella hjälpare -
som tror på Honom och ber Honom om hjälp.
Min vanligaste bön i terapin är fortfarande: -
"Jesus, hjälp." Det upprepar man tyst hela tiden då det känns som om -
man inget kunde göra. Och ända tills idag har Han alltid hjälpt.
Liksom också just nu. Han hjälper oss också här.
Ja. Vi har idag samtalat om självkänsla -
och tittarna har fått goda tips om hur man kan växa -
mot en sundare självkänsla.
Vi brukar göra så att du här till slut välsignar tittarna.
Det gör du säkert också denna gång. - Det gör jag väldigt gärna.
Helige Gud, kära himmelske Far, Du är den store, helige Kungen.
Du härskar över allting som är till och det som inte är till.
Allting är underställt Ditt heliga ansikte, Din makt och Din ära.
Jag kommer inför Dig som Din son, Din son Seppo.
Jag ber för alla pojkar och flickor i vårt land -
som inte fått kärlek som barn, och alltså ingen sund självkänsla.
Sjukdom, synd eller något annat har hindrat det i deras uppväxtmiljö.
Jesus, Du känner allas vår uppväxtmiljö.
Jag ber att Du just nu tar dessa små killar och tjejer i Din famn -
och ser dem kärleksfullt i ögonen.
Säg dem att de är älskade.
"Du är söt och härlig, lilla vän."
Älska dem och låt dem uppleva -
att Du har en så läkande kärlek och famn -
att den avlägsnar all skam, skuldkänsla och osund självkänsla.
Ge oss en liten aning om himlen nu när vi ber. Amen.
Om du vill stöda HimlenTV7 kan du i Sverige swisha till 123 677 9300
I Finland: Ring 0600 10070 (10,01 EUR och lna)
Lyssna till hela meddelandet så blir donationen gjord.
Tack för ditt stöd!
Översättning: Himlen TV7