Kysy menneiden aikojen suurilta, -
mistä kunniansa kudottiin.
Kysy, milloin matkansa varrella -
vaihtui vaatteensa taivaallisiin.
Moorian vuorella, -
Moorian vuorella...
Tervetuloa tänään Paavalin elämäntarinan äärelle!
TV-katsojana olet lämpimästi tervetullut tutustumaan -
yhdeltä näkökulmalta Paavalin elämään.
Muistathan aina, että Jumala ei toimi mielijohteesta -
eikä Hänen suunnitelmissaan ole minkäänlaisia tyhjiä kohtia.
Kaikki olosuhteet ovat -
Hänen pikkutarkan ja täsmällisen johdatuksensa alaisia.
Me ihmiset sitten itse teemme valintamme, luotammeko Jumalaan -
vai katsommeko asioita ihmisen silmin.
Isä, Poika ja Pyhä Henki!
Tule Henkesi kautta ja avaa jotain Sanastasi tänään.
Avaa Paavalin elämästä ja elämän- tarkoituksesta meille jotain.
Puhu meidän sydämiimme. Jeesuksen Kristuksen nimessä. Aamen.
Paavali vasta 27-vuotiaana oli Paavali.
Sitä ennen hän oli Saulus Tarsolainen, voimakas persoona!
Kaikkeen totuuteen pyrkivä!
Hän ei tyytynyt minkäänlaisiin kompromisseihin!
Hän eli todeksi, mitä uskoi!
Ensin fariseuksena täysillä!
Sitten kristittynä, Jeesuksen seuraajana, myös täysillä!
Hänen elämänkaaressaan tapahtui ensin totaalinen romahdus.
Kaikki, mihin hän uskoi, meni uusiksi.
Sitä sanotaan kääntymykseksi.
Sen jälkeistä tilaa voisi nykytermillä sanoa burn outiksi.
Valtava murrosprosessi, jossa kaikki omavoimaisuus riisuttiin.
Lopuksi vankeudessa sisäistyminen.
Katseen siirtyminen ylös Kristukseen -
ja mieletön määrä sanoja, kirjeitä, -
joista vuosituhannet olemme saaneet ammentaa.
Kun kuuntelet Paavalin elämäntarinaa, muista, -
mitä hän sanoi Galatalaiskirjeessä:
"Olen äitini kohdusta saakka erotettu -
ja kutsuttu armon kautta." Äitini kohdusta saakka!
Meillä on Jumala, jolla on suunnitelma meidän elämäämme -
jo äitimme kohdusta saakka.
Hänen 27 ensimmäistä elinvuottaan olivat sellaisia, -
että kukaan ei olisi sanonut: "Näkee kaikesta, -
että tuo mies on äitinsä kohdusta saakka erotettu -
ja kutsuttu armon kautta Jeesuksen Kristuksen pyhää nimeä julistamaan.
Kertomaan, että Messias on jo saapunut."
Hän oli hyvin pienestä asti -
uskonnollisen perheen jäsen.
Hänet kasvatettiin kaikkeen mahdolliseen -
sen ajan uskonnolliseen kulttuuriin.
Varakas perhe.
Hyvin syvällä tavalla uskonnollinen perhe.
Syntymästään saakka Rooman kansalainen.
Rooman kansalaisuus oli tuolloin jotain niin arvokasta, -
että oikeudesta siihen saatettiin maksaa milteipä omaisuus.
Mutta hän oli syntymästään saakka Rooman kansalainen, -
tarsolainen Saulus.
12-vuotiaana hän oli jo näyttänyt kykynsä.
Huippulahjakas mies oli syntynyt perheeseen.
Pojalla oli älyä, johdonmukaisuutta, -
päämäärätietoisuutta ja periksiantamaton luonne.
"Tästä tulee todella hyvä kirjan- oppinut", vanhemmat ajattelivat.
He olivat ylpeitä pojastaan. 12-vuotiaana hänet laitettiin -
opiskelemaan kauas Jerusalemiin.
He halusivat pojastaan sen ajan uutta uskonnollista johtajaa.
Niin kuin hänestä tulikin.
Hän opiskeli parhaat mahdolliset farisealaiset opinnot, -
mitä ikinä Jerusalemissa voitiin tarjota, -
ja hän oppi läksynsä todella hyvin.
Hänellä oli mieletön muisti ja kyky loogisesti katsoa asioita.
Erikoislahjakkuus.
Hän oli sivistynyt, lainoppinut ja erittäin kielitaitoinen mies.
Hän oppi tuosta vaan uuden kielen. Hän oli kuin kävelevä ihme.
Hän osasi yhdistää asioita niin mielettömällä tavalla, -
että kaikki lähipiirissä oppivat tuntemaan hänet -
älykkäänä, lahjakkaana, erikoisena miehenä, -
joka kykenee huomattavan viisaisiin ratkaisuihin -
ja taidollisiin sanakäänteisiin. Puhetaidon mestari.
Uskonnolliset johtajat olivat häneen niin tyytyväisiä.
Kiivaan, syttyvän, päämäärätietoisen luonteensa kanssa -
hän oli vihkiytynyt odottamaan Messiasta.
Vihkiytynyt taistelemaan kaikkia vääräoppisia vastaan.
Pitämään puhtaana opin.
Tekemään kaikkensa, että mikään väärä ja harhaoppi ei pääse -
ottamaan sijaa juutalaisessa maailmassa.
Hän teki sitä koko sydämestään.
Täysillä hän taisteli Jumalan lain puolesta -
ja puhui kaikille Messiaan tulosta. Eräänä päivänä se on totta.
Hän oli arvostetuimpia fariseuksia, kirjanoppineita -
jo alle kolmekymppisenä eli 24-25-vuotiaana.
Monilla sen ikäisillä nuorilla miehillä on vielä korvantaukset märät.
Ei heitä oteta niin tosissaan, mutta tämä mies otettiin.
Vanhat fariseukset kunnioittivat ja arvostivat häntä.
Hän oli silloin jo yli 10 vuotta opiskellut -
ja osoittanut olevansa huippuälykäs, taidollinen sanoissaan, -
viisas ja sitoutunut Mooseksen lain noudattamiseen -
viimeistä piirtoa myöten. Hän oli kuin Jumala, -
täydellinen kaikessa lain noudattamisessaan.
Hän ei halunnut saastuttaa itseään -
eikä hajottaa aikaansa edes perheelle.
Hän oli vihkiytynyt yhdelle asialle. Hän oli yhden asian mies.
Hirveitä asioita alkoi tapahtua Jerusalemissa ja Israelissa.
Hyvin pian hänen synnyttyään -
oli Israelin maassa alkanut tulla kaaosta.
Tuo Jeesus Nasaretilainen -
oli laittanut kansaa sekaisin erilaisilla ihmeteoillaan.
Koko maa oli hämmennyksen vallassa vuosikaudet.
Sitten tämä oli sanonut nousseensa ylös ja ilmestynyt monille.
Onneksi fariseukset keksivät hyvän jutun siitä, -
miten opetuslapset olivat keksineet koko tarinan.
Se oli oikeasti totta.
Eihän sellaista voinut tapahtua. Se oli kuten fariseuksen sanoivat.
Niin Sauluksellekin oli opetettu.
Koko mies oli huijari! Kaikki hänen seuraajansakin olivat huijareita.
Ja mikä karmeinta! Vaikka mies oli kuollut -
eikä ollut enää heidän keskellään, -
niin hänen seuraajansa kuvittelivat hänen elävän!
He elivät edelleen siinä harhassa ja saivat monia mukaansa.
He olivat jopa alkaneet tehdä samanlaisia ihmeitä -
ihmeellisillä taikavoimillaan. Noitia kai he olivat kaikki.
Saulus vihkiytyi siihen, -
että joka ikinen sen tien kulkija nitistetään siinä maassa.
Puhdas oppi jääköön elämään, -
ja tämä poistetaan.
Hän teki kaikkensa sen toteutumiseksi.
Ensimmäinen tilanne tulikin. Hän sai arvotehtävän olla paikalla, -
kun sen tien kulkija, Stefanus, täysin harhautunut juutalainen, -
laitettiin pois päiviltä kivittämällä.
Mutta ennen kivittämistä -
Sauluksenkin oli kyllä pakko myöntää, -
että tilanne oli vähän erikoinen.
Stefanus oli näet täynnä armoa ja voimaa -
ja teki suuria ihmeitä ja tunnustekoja, -
ja hänen kasvonsa olivat kuin enkelin kasvot, tuon harhaoppisen.
Ei siellä sellaisiin ollut totuttu. Hyvin kummalliset.
Ne loistivat ja olivat täynnä kirkkautta.
Saulus piteli niitten takkeja, -
jotka olivat rynnänneet Stefanuksen päälle hyvää tehdäkseen -
oikean opin puolesta taistellessaan.
Saulus oli takkitelineenä, naulakkona, -
näille arvokkaille, arvokasta tehtävää suorittaville miehille.
Kyllä häntä siis pikkuisen ihmetytti, -
miten tämä Stefanus-niminen mies oikein toimi.
Hän näet sanoi: -
"Katso, minä näen taivaat auenneina -
ja Ihmisen Pojan seisovan Jumalan oikealla puolella".
Että on kanttia sanoa näin.
Sitten hän sanoi: "Herra Jeesus, ota minun henkeni!"
Ja mikä vielä kummallisinta, hän laskeutui polvilleen.
Jo kivitettynä aivan viimeisillä voimillaan hän sanoi: -
"Herra, älä lue heille syyksi tätä syntiä!"
Kun hän takkitelineenä arvokkaassa tehtävässä katseli tätä, -
ja Stefanus nukkui pois, -
niin jokin siinä jäi vaivaamaan.
Täysillä Saulus sen kyllä hyväksyi.
Se oli parasta, mitä tuollaiselle miehelle piti tehdä.
Se piti kivittää, nitistää viimeiseen saakka tuollaiset opit pois.
Saulus ei saanut silti pois mielestään hänen kasvojaan, -
kun ne loistivat.
Ja hän pyysi anteeksiantoa takkitelineelleenkin -
- siis Saulukselle -
siitä, että tämä olisi ollut syntiä.
Mutta Saulus kovetti sydämensä. Harha mikä harha.
Minun tehtäväni on pitää maa puhtaana.
Niin hän lähti taistelemaan luonteelleen tyypillisenä.
Jos hän tekee, hän tekee täysillä.
Hän taistelee ja on sitoutunut siihen, -
että kaikki tämä harhaoppi nitistetään tästä maasta.
Hän teki sen viimeisen päälle.
Hän raastoi -
ja repi ihmisiä kodeistaan, -
vangitsi heidät ja laittoi tyrmään.
Aamusta iltaan hän kulki talosta taloon ja kysyi: -
"Onko täällä sen tien kulkijoita?"
Hän kyseli muilta, jotka vähänkin tiesivät, -
että joku voisi olla joutunut tähän vääryyteen ja valheeseen mukaan.
Koko ajan hän koki olevansa elämänsä asialla.
Meidän maahan tulee oikeaoppisuuden kehto, -
ja kaikki nämä vääryydet saadaan pois.
Aina kun hän jonkun yksi kerrallaan raastoi, -
hän koki sydämessään: "Olen tehnyt Jumalalle hyvän teon tänään. -
Olen Jumalan asialla. Taistelen Jumalan nimen puolesta."
Sitten hän sai kuningasidean.
Hän oli kuullut, että Damaskoksessa asti on väärän tien kulkijoita.
He olivat lähteneet Jerusalemista pakoon hänen käsiään!
Siellä he olivat alkaneet puhua näistä samoista asioista -
ja saaneet tosi monia seuraajia itselleen.
Hän meni ylipapin luo ja sanoi: -
"Saanko luvan mennä kaikkiin Damaskon synagogiin -
ja ottaa siellä jokaisen sen tien kulkijan -
ja tuoda tänne Jerusalemiin vangittuna?"
Ylipappi kehui häntä upeaksi nuoreksi mieheksi -
ja sanoi olevansa hänestä ylpeä.
Siinäpä mies, jollaista ei toista löydy tästä maasta!
Hänen rohkeutensa, kiivautensa ja sitoutumisensa taistelemaan -
Jumalan riveissä on todella kunnioitettavaa ja arvostettavaa.
Nuori mies, koko sydämesi palolla, kerää kaikki väärän tien kulkijat -
ja tuo ne tänne Jerusalemiin.
Näin saamme vihdoinkin rauhan maahamme.
Ja ilolla hän lähti.
Hän otti saman mielisiä tovereita mukaan ja lähti innoissaan.
Nyt hän oli saanut ylipapin valtuudet.
Hänellä oli kirje mukanaan. Minne ikinä hän menee, -
jokaisen hän saa vangita ja tuoda Jerusalemiin -
joko vankilaan tai tapettavaksi - useimmat tapettaviksi.
Niin hän jatkaa matkaa -
puhkuen pyhää vihaa.
He laulavat marssilauluja mennessään: -
"Olemme Jumalan sotilaita, Jumalan asialla kuin Joosua muinoin!
Me valloitamme maan kaikesta siitä, mitä tässä maassa ei saa olla!"
Yhtäkkiä valo taivaasta leimahti kesken matkan!
Saulus kaatui maahan ja kuuli äänen: -
"Saul, Saul, miksi vainoat minua?"
"Kuka olet, herra?" vastasi Saulus -
ja sai kuulla ihmeelliset sanat: -
"Minä olen Jeesus, jota sinä vainoat. -
Mutta nouse ja mene kaupunkiin, -
niin sinulle sanotaan, mitä sinun pitää tekemän."
Siinä maassa maatessaan -
Saulus oli järkyttynyt ja ihmeissään.
Minä, Jumalan mies, Jumalan asialla, -
Jumalan asialle vihkiytynyt ja Messiasta odottava, -
minäkö vainoan Messiasta?
Tämäkö on sen tien perustaja, -
joka onneksi tapettiin?
Ai, hänkö nyt puhuu minulle?
Onko hän sittenkin elossa? Olenko ollut väärässä?
Ovatko kaikki 27 vuoden opintoni -
olleet jotakin, joka ei pidäkään paikkaansa?
Onko kaikki se, johon olen koko sydämestäni vihkiytynyt, -
jolle tehtävälle antanut koko elämäni, -
onko se sittenkin ollut jotain, jolle ei löydykään perustusta?
En olekaan ymmärtänyt kaikkea, kuten se olisi pitänyt ymmärtää.
Kuka on tämä Jeesus?
Kuka on tämä Jeesus, joka minulle ilmestyi -
ja käski nousta ja mennä kaupunkiin?
Siellä minulle sanotaan...
Kuka minulle siellä sanoo, mitä minun pitää tekemän?
Hän yritti katsella, nostaa päätä, mutta ei nähnyt mitään.
Kyllä silmät aukesivat, mutta oli vain pimeää.
Mitä on tapahtunut?
Kuulitteko, näittekö muut?
He sanoivat äänen kuulleensa, mutta eivät kuulemma nähneet mitään.
Nousehan sieltä. Jatketaan matkaa.
- En näe mitään. En näe kuin pimeää. Näettekö te?
- Kyllä näemme niin kuin ennenkin. Nousehan sieltä, Saulus. -
Mikä sinulla on? - Olen menettänyt näköni. Missä te olette? -
Voiko joku minun tarttua käteeni? En tiedä, missä päin te olette? -
Viekää minut kaupunkiin, niin kuin kuulitte sanottavan. -
En tiedä enää mitään mistään. En näe enää mitään -
enkä tiedä, missä on kaupunki tai mistä päin olemme tulleet. -
Voiko joku taluttaa minut?
Ja niin he taluttivat Sauluksen kaupunkiin.
Hän oli kolme päivää näkemättä.
Sinä aikana -
Jumala puhui omalle esirukoilijalleen, -
miehelle, joka oli sitoutunut rukoukseen.
Hän eli hyvin lähellä Herraa ja oli Jeesuksen seuraaja.
Hän kuuli Herraa ja rukoilemalla rukoili, -
että nämä vainot päättyisivät, -
ja kristityt saisivat elää rauhassa ja pelottomasti.
Tulisi toisenlainen aika.
Hänelle Herra ilmestyi ja sanoi: -
"Ananias! -
Nouse ja mene sille kadulle, jota sanotaan Suoraksi kaduksi, -
ja kysy Juudaan talosta Saulus nimistä tarsolaista miestä.
Sillä katso, hän rukoilee;"
- Kuulinko oikein? Siis Saulus Tarsolaista? -
Olen kuullut tuosta miehestä. Hänhän on se hirvitys. -
Eihän hän rukoile. Hän ei tiedä rukoilemisesta mitään.
Nämä ajatukset poukkoilevat heti Ananiaksen päässä.
Ja Herra jatkaa: "ja hän on nähnyt näyssä miehen, Ananias nimisen, -
tulevan sisälle ja panevan kätensä hänen päällensä, -
että hän saisi näkönsä jälleen."
- Ai, minut?
"Herra, minä olen monelta kuullut siitä miehestä, -
kuinka paljon pahaa hän on tehnyt sinun pyhillesi Jerusalemissa; -
ja täälläkin hänellä on ylipapeilta valtuus vangita kaikki, -
jotka sinun nimeäsi avuksi huutavat".
Herra sanoo Ananiaalle: "Mene"
Mene, vaikka pelottaa inhimillisesti. Mene.
Olen aloittamassa täysin uuden vaiheen.
On tapahtumassa ihmeellisiä asioita. Rukouksesi on kuultu.
Sinä olet yötä päivää tuskassa huutanut.
Sinun rukouksesi on kuultu ja niihin on vastattu. Tulee muutos.
Tulee suuri muutos. Mene. Mene rohkeasti.
"sillä hän on minulle valittu ase,
kantamaan minun nimeäni -
pakanain ja kuningasten ja Israelin lasten eteen.
Sillä minä tahdon näyttää hänelle, -
kuinka paljon hänen pitää kärsimän minun nimeni tähden."
"Voiko Jumala tarttua tällaiseenkin mieheen?" Ananias mietti.
Mieheen, joka on tehnyt niin paljon pahaa?
Herran puhe oli kuitenkin niin vakuuttava ja varma, -
niin selkeä ja yksityiskohtainen. Ei jäänyt epäselvyyksiä.
Hänelle kerrottiin, että Saulus rukoilee.
Hänelle kerrottiin, että Saulus on sokeana.
Hänelle kerrottiin, että Saulus on Suoralla kadulla.
Hänelle kerrottiin, että Jumala itse oli jo kertonut Saulukselle, -
että Ananias-niminen mies tulee hänen luokseen. Tapahtuu ihme.
Saulukselle on jo kerrottu, että hänen, Ananiaksen, kautta -
näkö palautuu. Jumala tekee ihmeen.
Tämä hirveän maineen kristittyjen keskellä saanut mies -
on Jumalan valitsema ase -
kantamaan Hänen nimeään pakanain...
Pakanain! Siis ei vain juutalaisten!
Noidenko pakanain, jotka epäjumalia palvelevat -
eivätkä ymmärrä Israelin Jumalasta yhtään mitään! Niidenkinkö pariin?!
Uskomatonta! Ei ole mitenkään mahdollista, -
että Saulus Tarsolainen, niin pyhittäytynyt oikean opin palveluun -
ja vain juutalaisille ja juutalaisten puolesta taistelemaan...
Eihän hän voi lähteä pakanain pariin -
ja kuningasten ja Israelin lasten eteen.
Ja hän joutuisi kärsimään -
Jeesuksen nimen tähden? Kaikki oli niin yksityiskohtaista, -
että Ananias oli varma ja lähti sinne Suoralle kadulle.
Siinä matkalla Jumala operoi hänen sydäntään.
Hän ei enää mennyt kohtaamaan pahoinpitelijää, sitä fariseusta, -
joka raastaa ja repii ja vie vankilaan -
ja puhkuu vihaa.
Sitä miestä hän ei mennyt kohtaamaan.
Hän meni kohtaamaan veljen, -
saman tien kulkijan, Jeesuksen seuraajan.
Hän näet aloittaa puheensa näin. Ensimmäiset sanat Saulukselle: -
"Veljeni Saul..."
Mikä rohkeus! Mikä luottamus Jumalaan!
Ihmeitä tekevään Jumalaan. "Veljeni, Saul."
"Veljeni Saul, Herra lähetti minut - Jeesus, -
joka ilmestyi sinulle tiellä, jota tulit -
- että saisit näkösi jälleen ja tulisit täytetyksi Pyhällä Hengellä".
Ja heti putosivat hänen silmistään ikäänkuin suomukset, -
ja hän sai näkönsä ja nousi ja otti kasteen.
Saulus, joka oli jokaisen kasteella käyneen -
vihan vimmassa vanginnut.
Hän itse haluaa heti mennä kasteelle!
Hänestä oli kolmen päivän aikana tullut Jeesuksen seuraaja.
Ananias tiesi hengessään, että voi puhutella häntä 'veljeni Saul'.
'Veljeni'. Jumala antoi hänelle rakkauden Saulusta kohtaan, -
tätä juuri vastasyntynyttä Jeesuksen lasta kohtaan.
Kolmen vuoden ajan hän opetti ja opasti Saulusta, -
mitä on seurata Jeesusta.
He kävivät yhdessä läpi Kirjoituksia.
Kun he alussa menivät muiden opetuslasten joukkoon, -
niin ei kukaan meinannut uskoa.
He epäilivät koko ajan: -
"Ananias, tajuatko, missä nyt olet mukana? -
Se on kiero mies. Näin se saa nimilistat meistä. -
Älä usko itseäsi hänelle. Älä kerro, ketä meihin kuuluu. -
Muista, mitä hän on tehnyt. Tämä on juoni. -
Ei tuollainen mies voi muuttua veljeksi kolmessa päivässä itsestään!"
Epäilyt olivat vahvat.
Jumala oli kuitenkin vahvistanut Ananiasta.
Ananias oli ihan varma, että tämä ei ole juoni.
Tästä tulee Jumalan ase.
Jumala oli antanut tämän miehen hänelle opetuslapseksi, -
jolle tuli opettaa kaikki asiat juurta jaksaen, -
niin kuin Jeesus on ne ilmoittanut -
ja niin kuin Pyhä Henki jatkaa sitä opetusta.
Niin tuli ensimmäisiä tilanteita, -
että Paavaliksi ristitty mies -
- ei enää Saulus Tarsolainen - vaan Paavali, -
Herran seuraaja, Jeesuksen Kristuksen Nasaretilaisen seuraaja -
alkoi puhua ensimmäisiä kertoja.
"Ja Jumala teki ylen voimallisia tekoja Paavalin kätten kautta, -
niin että vieläpä hikiliinoja ja esivaatteita hänen iholtansa -
vietiin sairasten päälle, ja taudit lähtivät heistä -
ja pahat henget pakenivat pois." Alkoi tapahtua ihmeellisiä asioita.
Hän puhui voiman, ei enää tiedon ja viisauden sanoja.
Ei niitä, mitä hän Sauluksena oli oppinut -
Mooseksen laista ja kaikesta siitä, mikä oli ihmisen viisauden mitta.
Hänen sanansa olivat aivan toisia.
Hän sanoi ennen kaikkea haluavansa tuntea Jeesuksen Kristuksen -
ja millä tavalla? Hänetkin ristiinnaulittuna!
En halua puhua enää tiedon ja viisauden sanoja!
En halua puhua mitään siitä, mitä olen opiskellut.
En mitään teologisten opintojeni tuomaa, -
vaan Kristuksesta, joka on pelastanut minut.
Hän antoi näköni jälleen.
Hänestä olen saanut oppia lisää Ananiaksen kautta -
ja tutkimalla Kirjoituksia Pyhän Hengen kanssa.
Haluan tuntea vain Jeesuksen Kristuksen -
ja hänetkin ristiinnaulittuna.
Tapahtui hyvin pian, -
kun hän innoissaan näistä puhui, -
tuli niitä, jotka oikeasti alkoivat uskoa, että mies on kääntynyt.
Ei tämä ole juoni. Ei tuollaisia sanoja puhuta, -
kuin Pyhän Hengen voimasta. He alkoivat tunnistaa -
tässä miehessä olevan Jumalan voiman.
Silloin hänen entiset työtoverinsa -
raivostuivat hänelle.
Ne, joiden kanssa hän oli ollut saman asian mies -
ja kulkenut Jumalan asioilla.
He alkoivat suunnitella ja yrittää tappaa Paavalin.
Ensimmäinen tappoyritys.
Hänet piti siksi laittaa pois, -
ettei pääse hengestään.
Kun veljet huomasivat sen, he alkoivat suojella Paavalia.
Hänet lähetettiin Jerusalemiin.
Seurakunta pelkäsi ja oli kauhuissaan.
Jokaisella oli tiedossaan niitä, joita Paavali oli tappanut.
Vaikka he saivat kuulla Damaskosta hyviä uutisia, -
ne silti tuntuivat mahdottomilta uskoa, -
kun ei ollut itsellä siitä omaa kokemusta.
Jumala lähetti Barnabaan, joka oli profeetallinen mies.
Hän tunnisti Jumalan Hengen Paavalissa.
Hän otti Paavalin turviinsa ja suojiinsa -
ja sanoi Jerusalemin kristityille, -
että kyllä Paavali on oikeasti kääntynyt. Luotetaan häneen.
Silti meni kauan, että veljet uskoivat.
He katsoivat karsaasti ja kuuntelivat tarkalla korvalla -
kaikkea Paavalin sanomaa ja pitivät edelleen -
häntä vihamiehenään.
Sitten Jumala puuttui asioihin.
Hän puhui omille miehilleen ja naisilleen, -
jotka olivat rukouksen ihmisiä, paastosivat ja rukoilivat.
Hän sanoi: "Erottakaa minulle Barnabas ja Saulus siihen työhön, -
johon minä olen heidät kutsunut". Ja he paastosivat ja rukoilivat -
ja panivat kätensä heidän päällensä ja laskivat heidät menemään.
Kun Jumala on asialla, niin kyllä Hän hoitaa ajallansa.
Oli hyvä, ettei Paavalia heti nostettu lavaleijonaksi, -
vaan häntä koeteltiin. Sinä aikana Paavali sai kasvaa.
Hän sai juurtua Kristukseen.
Vaikka ei ollut helppoa olla kaiken epäilyksen kohteena, -
hän oppi tuntemaan yhä enemmän Kristusta.
Hänellä oli rauha opiskella Kristusta sinä aikana.
Kun Jumalan aika tuli, hän puhui paastossa ja rukouksessa oleville:
"Erottakaa nämä miehet."
Ja heidät lähetettiin siunaten matkaan.
He saivat olla Tarsossa 7 vuotta -
ja sen jälkeen monilla paikkakunnilla siunaukseksi.
Paavali sanoi meitä suomalaisiakin koskettaen: -
"Sillä näin on Herra meitä käskenyt.
'Minä olen pannut sinut pakanain valkeudeksi, -
että sinä olisit pelastukseksi maan ääriin asti'."
Maan ääriin asti - Finland.
Suomeen saakka pelastukseksi.
Näin on Herra säätänyt.
Pelottomasti hän kulki paikkakunnalta toiselle.
Aina tapahtui sama. Pian siellä oikeaoppiset fariseukset -
kokoontuivat ja alkoivat hankkia hänelle tappouhkia ja -yrityksiä.
Sitten seuraavalle paikkakunnalle perustamaan uutta seurakuntaa.
Perustamaan uutta sen tien kulkijoiden joukkoa.
Ei hän lannistunut siitä. Hän tiesi heidän motiivinsa.
Hän oli itse kulkenut niillä teillä ja tiesi tasan tarkkaan, -
että he eivät vielä ymmärrä, kuka Jeesus on.
He luulevat taistelevansa sen eteen että Messias voisi oikeasti tulla.
Hän kulki kulkemasta päästyään.
Tapahtui monia ihmeellisiä asioita.
Barnabaan kanssa he saivat tehdä hyvin voimallista työtä.
Paavali seurasi Herraa, -
mutta hänen luonteensa oli edelleen hyvin kiivas ja yks'totinen.
Pyhä Henki oli paljon tehnyt hänen elämässään asioita, -
mutta joissakin kohdin se vanha tapa reagoida -
tuli kyllä hyvin selvästi näkyviin.
He olivat Barnabaan kanssa taas lähdössä eri paikkakunnalle.
Paavali sanoi: "Lähtekäämme takaisin kaikkiin niihin kaupunkeihin, -
joissa olemme julistaneet Herran sanaa, katsomaan veljiä, -
miten heidän on". Barnabas kysyi, -
voitaisiinko ottaa mukaan Johannes, Markukseksi kutsuttu.
Paavalin mielestä se ei ollut oikein. Markusta ei oteta mukaan.
Hänhän ei ole ollenkaan pitkä- jänteinen eikä päämäärätietoinen -
eikä luotettava henkilö. Muistatko Pamfyliassa?
Hänen piti lähteä mukaamme, mutta perui lupauksensa.
Ihan huikentelevainen mies. En luota häneen. Ei oteta mukaan.
Hyväksymme vain suoraselkäiset miehet, jotka pitävät lupauksensa -
eivätkä pelon edessä käänny takaisin.
Vai niin. Hyvä on.
Barnabas piti kiinni siitä, että hänestä Markus piti ottaa mukaan.
Me lähdemme sitten Markuksen kanssa kahdestaan.
Sen kun menette.
Paavali oli niin tiukka, -
että Barnabaan ja Paavalin yhteistyö loppui siihen.
Vuosia kestänyt hedelmällinen työ.
Ja he kiivastuivat niin, että erkanivat toisistaan, -
ja Barnabas otti mukaansa Markuksen ja purjehti Kyproon.
Mutta Paavali valitsi Silaan. Veljet jättivät hänet -
Herran armon haltuun, ja hän lähti matkalle.
Ehkä tässä oli Jumalan sormi, sillä toisenlaisia vaiheita oli tulossa.
Tähän asti oli aina päästy -
ohittamaan vankilat, mutta nyt tuli sellainen kohta.
Silas ja Paavali olivat julistamassa evankeliumia.
Ja tapahtui heidän mennessään rukouspaikkaan, -
että vastaan tuli palvelijatar, jossa oli tietäjähenki.
Se alkoi vaivata Paavalia.
Hän kyllä tiesi, että nainen on tuottanut paljon tuloja isännälle -
tiedoillaan, jotka eivät tulleet Jumalalta.
Nainen huuteli: "Nämä miehet ovat korkeimman Jumalan palvelijoita, -
jotka julistavat teille pelastuksen tien". Oikea asia väärässä hengessä
Paavali sanoi: "Jeesuksen Kristuksen nimessä -
minä käsken sinun lähteä hänestä".
Ja se tietäjähenki lähti hänestä.
Mutta raha on sellainen, joka maailmaa liikuttaa.
Naisen isäntä menetti tulonsa.
Seuraus oli, että hän raivostui, -
ja Paavali ja Silas joutuivat vankilaan.
Mutta keskiyön aikaan Paavali ja Silas olivat rukouksissa -
ja veisasivat ylistystä Jumalalle; ja vangit kuuntelivat heitä.
Heillä oli kokous menossa. Oltiin vankilassa tai sen ulkopuolella, -
koko ajan julistetaan Herran Sanaa, ilosanomaa.
Silloin tapahtui [...] suuri maanjäristys, -
[...] vankilan perustukset järkkyivät, [...] kaikki ovet aukenivat, -
ja kaikkien kahleet irtautuivat. Kun vanginvartija heräsi ja näki -
[...] ovien olevan auki, veti hän miekkansa -
ja aikoi surmata itsensä, luullen vankien karanneen.
Mutta Paavali huusi [...]: "Älä tee itsellesi mitään pahaa, -
sillä me kaikki olemme täällä". Kaikki vangit ovat uskossa -
ylistämässä Herraa. Meillä oli kokous, kun sinä nukuit.
Herra vastasi, järisytti maan ja avasi porttimme ja kahleemme.
"Herrat, mitä minun pitää tekemän, että minä pelastuisin?"
"Usko Herraan Jeesukseen, niin sinä pelastut, -
niin myös sinun perhekuntasi". Niin tapahtui. Koko perhe tuli uskoon.
Seuraavana aamuna vartija suostutteli päälliköt päästämään miehet.
Mutta ei Paavalin kanssa niin vaan neuvotella!
Hänen suorasukainen totuuteen perustuva luonteensa tuli vastaan!
Ei käy! En lähde tästä niin vaan hiljaisesti!
Olen Rooman kansalainen. Ilman syytä olette pieksäneet -
ja pahoinpidelleet Rooman kansalaista!
Oletko Rooman kansalainen? Johtajat tulivat äkkiä paikalle: -
"Paavali ja Silas, voisitteko mitenkään -
poistua tästä vankilasta? -
Me emme tienneet, että olet Rooman kansalainen. -
Lähtisittekö ystävällisesti pois. -
Anteeksi, että olemme satuttaneet teitä.
Jos mahdollista, lähtekää kaupungista kaupungin rauhan vuoksi."
Jo oli ääni kellossa muuttunut.
Paavalilla oli luonnetta.
Kuinka moni meistä olisi livahtanut vauhdilla ulos?
Päästiin pälkähästä! Herra auttoi.
Ei ainakaan enää jäädä neuvottele- maan vankilan johdon kanssa.
Paavali taas toimi toisella tavalla.
Hän oli hyvin sinnikäs -
ja koki monenlaisia ihmeitä elämässään.
Kerran hän puhui tosi pitkän puheen. Niin joskus käy.
Hänellä oli niin paljon sanottavaa, ettei millään malttanut lopettaa.
Nuori mies, joka istui ikkunalla, nukahti.
Joskus kirkossa tai jumalan- palveluksessa voi nukahtaa kesken.
Silloin on hyvä, että on tuoli, josta ei niin helposti putoa.
Tämä nuori mies istui ikkunalla, putosi - ja kuoli.
Ei se ollut ongelma Paavalille, joka tunsi Kristuksen.
Hän meni nuoren miehen päälle, -
ja henki palasi.
Tämä mies jatkoi elämää.
Ehkä jatkettiin kokousta ja nuori mies istui ehkä tuolissa sitten, -
jos sattuu uudelleen nukahtamaan.
Meillä on ihmeitä tekevä Jumala, - ja Paavalin työ jatkui.
Hän joutui jälleen vankilaan.
Hän oli mies, -
joka ei suostunut mihinkään ala-arvoiseen kohteluun.
Sitä paitsi Herra oli puhunut hänelle Roomaan menosta.
Piti tavata keisari ja puhuttava myös hänelle ja kuninkaille.
Ei riitä, että hän puhuu vain näille kuulijoille.
Tarvitaan myös valtakunnan johto käsittelyyn.
Paavali sanoi: "Minä seison keisarin tuomioistuimen edessä, -
ja sen edessä minut tuomittakoon. Juutalaisia vastaan -
en ole mitään rikkonut," "Minä vetoan keisariin."
Tällä vetoomuksella häntä ei voitu vapauttaa, -
vaikka muuten olisi voitu. Niin häntä vietiin keisarin luo Roomaan.
Sillä matkalla -
hän antoi ohjeita laivan kapteenille ja perämiehelle: -
"Voitaisiinko viipyä tässä satamassa pidempään?
Herra on varoittanut, ettei selvitä seuraavasta matkasta.
Laiva särkyy." Mutta eivät he uskoneet.
Eihän me nyt jotain Kristuksen seuraajaa uskota.
Olemme merimiehiä ja tiedämme nämä asiat vähän paremmin.
He lähtivät matkaan. Kävi kuten Paavali oli sanonut.
Laiva joutui myrskyyn ja tuuliajolle.
Kaikki, myös mukana olevat monet vangit, -
luulivat elämänsä päättyvän. Heitä oli 276 henkeä.
Se oli iso laiva. Mutta Jumala rohkaisi Paavalia.
"Miehet, teidän olisi pitänyt noudattaa minun neuvoani -
eikä lähteä Kreetasta; [...] Mutta nyt minä kehoitan teitä -
olemaan rohkealla mielellä, sillä ei yksikään teistä huku, -
ainoastaan laiva hukkuu. Sillä tänä yönä seisoi minun tykönäni -
sen Jumalan enkeli, jonka oma minä olen ja jota minä myös palvelen, -
ja sanoi: 'Älä pelkää, Paavali, keisarin eteen sinun pitää menemän;
ja katso, Jumala on lahjoittanut sinulle kaikki, -
jotka sinun kanssasi purjehtivat'. Olkaa sentähden rohkealla mielellä,
miehet; sillä minulla on se usko Jumalaan, että niin käy, -
kuin minulle on puhuttu. Mutta jollekin saarelle -
meidän täytyy viskautua." Ja niin tapahtui.
14 päivää he joutuivat olemaan myrskyn keskellä, -
mutta Jumala teki, niin kuin Paavalille oli sanonut.
Sotamiehet aikoivat jo välillä tappaa kaikki vangit.
Sadanpäämies oli tullut Paavalin sanoista uskoon -
ja kielsi vankien tappamisen. Paavalin piti säästyä.
Niin kaikki säästyivät, ja he tulivat saarelle.
Sinne tultuaan he tekivät nuotion. Asukkaat ihmettelivät joukkoa, -
joka voi tuollaisesta merihädästä pelastua eikä kukaan huku.
Mutta sitten he pitivät Paavalia kirottuna.
Paavalin laittaessa nuotiota hänen käteensä tarttuu kyykäärme.
No, Jeesuksen nimessä putoa nuotioon. Ja se putosi.
He alkavat odottaa Paavalin kuole- maa, mutta mitään merkkejä ei tule.
Sitten he alkavat pitää häntä Jumalana.
Paavali korjaa, ettei ole Jumala, vain jumalanpalvelija, -
Jeesuksen Kristuksen palvelija. Samanlainen kuolevainen kuin hekin.
Senkin saaren asukkaat saivat kuulla evankeliumin.
Koko laivan joukko sai kuulla sen. Minne ikinä Paavali meni, -
hän kertoi Jeesuksesta Kristuksesta ristiinnaulittuna Vapahtajana, -
joka on kuollut jokaisen syntien puolesta.
Hän on antanut henkensä, ettei yksikään hukkuisi.
Hän on lähettänyt Pyhän Hengen voimaksi ja väkevyydeksi, -
niin että häneen uskova saa voiman elää sen uuden elämän todeksi -
ja seurata Jeesusta Kristusta vaikka kuolemaan saakka.
Se on ihmeiden Jumala, Jeesus Kristus.
Hänen nimensä kautta tapahtuu ihmeitä ilman määrää.
Se on kaikille mahdollista, ei vain Paavalille.
Kuka ikinä lähtee Jeesusta seuraa- maan, niin on sama mahdollisuus.
Lähtee vain ottamaan sen todesta.
Roomaan päästyään hän sai oman vuokra-asunnon.
Hän sai täysin vapaasti pitää siellä sielunhoitokeskusteluja -
muutamia vuosia ja samalla kirjoittaa meille valtavasti kirjeitä.
Jumala antoi hänelle tällaisen pakotetun toimistomahdollisuuden.
Innokkaana julistajana kaikki aika olisi mennyt kulkemiseen -
ja Jeesuksesta puhumiseen. Ei meillä olisi tätä kirjaa ja kirjeitä.
Nyt Jumala laittoi hänet vankilaan, rauhoitti hänen aikataulujaan.
Kirjoitapa nämä ylös, niin että jää jälkipolvillekin!
Ei vain suusta suuhun kerrottuna, vaan sanoina.
Olen antanut sinulle taidollisuuden kirjoittaa niin, -
että se käy sekä juutalaisille että kreikkalaisille -
ja kaikille pakanoille aina Suomeen saakka.
Sanoja, joissa on voima ja väkevyys.
Sanoja, jotka tulevat suoraan Pyhältä Hengeltä.
Ei tiedon ja viisauden sanoja, vaan voimaa Pyhässä Hengessä.
Ja Paavali kirjoitti.
Hän kirjoitti kaiken, minkä Pyhä Henki antoi kirjoitettavaksi, -
kunnes hän 62-vuotiaana kuoli marttyyrikuoleman.
Tämä tapahtui yhtaikaa Pietarin kanssa.
Hän oli Pietaria paljon kritisoinut.
Hän ei voinut ymmärtää, että tuolla tavalla toimitaan.
Oppimaton kalastaja, joka ei ymmärrä teologian koukeroista mitään -
ja tekee hyvin radikaaleja ratkaisuja.
Ei hänen kanssaan voinut keskustella -
mistään syvistä kristillisistä periaatteista.
Silti Paavali tunnusti, että hänessä on Jumalan voima.
Jumalalla on näköjään kaikenlaisia asioita.
Jos tarvitaan Pietaria, niin tarvitaan Paavaliakin.
Kaikki, jotka Herra on jo äitinsä kohdussa erottanut -
ja kutsunut armonsa kautta, -
he kaikki elävät Hänen pyhälle nimelleen kunniaksi.
He tuottavat sadon, -
jonka Pyhä Henki heidän elämänsä kautta vaikuttaa, -
jos he pysyvät uskollisena sille, joka on kutsunut ja valinnut.
Sinä TV7:n katsoja voit tukea -
tämän ohjelman tuotantoa soittamalla numeroon -
0600-10177.
Puhelun hinta on noin 12 euroa.
Voit antaa tukesi myös pankkitilin kautta, joka näkyy kuvaruudussa.
Muistathan käyttää ruudussa näkyvää viitenumeroa, -
niin tukesi kohdistuu juuri tämän ohjelman tuotantoon.
Lämmin kiitos tuestasi!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare