Kysy menneiden aikojen suurilta, -
mistä kunniansa kudottiin.
Kysy, milloin matkansa varrella -
vaihtui vaatteensa taivaallisiin.
Moorian vuorella, -
Moorian vuorella...
Lämpimästi tervetuloa tutustumaan Simon Pietarin elämään tarkemmin.
Hyvä TV7:n katsoja! Olet tervetullut tutustumaan -
vähän toiselta näkökulmalta Simon Pietariin tänään.
Jumala ei koskaan toimi mielijohteesta -
eikä Hänen suunnitelmissaan ole tyhjiä kohtia.
Kaikki olosuhteet ovat osa Hänen johdatustaan, -
joka on aina täsmällinen ja pikkutarkka.
Ihminen itse sitten valitsee, luottaako Jumalaan -
vai katsooko asioita ihmisen silmin.
Isä, Poika ja Pyhä Henki! Tee Sanasi tänään eläväksi.
Anna meidän ymmärtää ja oppia jotain Simon Pietarin elämästä.
Simon oli perheen jäsen.
Hänellä oli ainakin yksi veli, jonka nimi oli Andreas.
He olivat aivan erilaiset veljekset.
Pietari oli jo heti synnyttyään kuin tulta ja tappuraa.
Hän aina tarttui asioihin hyvässä ja pahassa ja oli heti menossa.
Andreas taas oli tasainen.
On vaikeaa uskoa, että he olivat saman perheen jäseniä.
Niin erilaiset he olivat.
He asuivat Galilean Betsaidassa Johannes-isänsä poikina.
He tekivät kaikenlaisia jekkuja ja kepposia, mitä pikkupojat tekevät.
Pietari oli se, joka yleensä keksi jutut ja sanoi: Nyt mennään.
Andreas oli se, joka seurasi ja kulki perässä.
Siinä saattoi joskus linnunpoikasille käydä huonosti -
tai matoja tuli kohdeltua toisin, kuin olisi ollut hyvä.
Kaikenlaista sattui ja tapahtui.
Perheessä oli totuttu, että Simon on saanut taas idean.
Tapahtuipas asiat!
Yhtenä päivänä he olivat jo kasvaneet isommiksi -
ja alkoivat harrastaa kalastamista, opetella sellaista taitoa.
Hehän asuivat järven rannalla, ja kalat olivat aivan äärellä.
Pietari toimeliaana rakastui välittömästi kalastamiseen.
Tuntui niin mukavalle, kun sai välillä valtavia kalansaaliita.
Sitä paitsi niistä sai hyvin myös tuloja.
Jo nuorena hän oppi, että rahaa tuli, jos tuli paljon kalaa.
Oli myös sellaisia päiviä, että koko yö oli pitänyt tehdä töitä, -
mutta ei tullut kalan kalaa. Onneksi siellä oli kavereita!
Vaikkei olisi tullut kaloja, niin Sebedeuksen poikien kanssa, -
Johanneksen ja Jaakobin kanssa huulta heitettiin.
He olivat ylimmät ystävät, erottamaton kolmikko.
Kyllä hän Andreastakin yritti kalaan houkutella, -
muttei häntä oikein kiinnostanut. Hän oli toisenlainen poika.
Häntä kiinnosti lukeminen. Osasi Pietarikin lukea ja kirjoittaa.
Ei hän silti ollut lukumiehiä. Ymmärrättehän, -
ei kaikista lapsista tarvitse tulla lukumiehiä.
Ne ovat toiminnan miehiä jotkut, käytännöllisiä.
Asioiden täytyy tapahtua näkyvästi eikä vain päässä.
Sitä paitsi hän Andreaalta kuuli olennaiset asiat, -
kun Andreas kertoi, mitä oli oppinut tai kuullut jossakin.
Kun hän viime aikoina oli tullut kalasta ja kertoi saaliistaan, -
niin Andreas kertoi olleensa taas päivän erämaassa -
Johannesta kuuntelemassa. Sellainen mies.
Oli kuulemma kamelin karvat päällä -
ja söi heinäsirkkoja ja muuta ihmeellistä.
Mutta ne puheet, mitä hän puhui.
Ne olivat saaneet Andreaan valtaansa. Hän oli innoissaan.
Hän sanoi, että tämä Johannes on Messiaan edeltäjä.
Hän pyytää kaikkia parannukseen ja ottamaan kasteen.
Hänkin on ottanut kasteen. Johannes Kastajaksi häntä kutsutaankin, -
koska hän niin paljon kastaa ihmisiä.
Ennen kaikkea hän puhuu parannuksen teosta.
Sinne erämaahan tulee tosi paljon ihmisiä.
Andreas kysyi Pietariakin sinne, muttei Pietari joutanut.
Hänellä oli töitä. Andreas sai tehdä pääjuttuja ja miettiä asioita, -
mutta Pietari teki töitä.
Niin hän lähtee kalaan, ja Andreas lähtee sinne oppiin.
Mutta sinä iltana hän tuleekin -
aika mietteliäänä takaisin ja kertoo: Tiedätkö, -
Johannes on nyt kastanut -
sellaisen serkkunsa. Nuoria ovat vielä molemmat, -
muutaman vuoden meitä vanhempia.
Me olemme alle 30. Ne ovat ehkä noin 30.
Hän oli siellä tilanteessa, -
jossa Johannes kastoi sitä toista miestä, serkkuaan.
Yhtäkkiä sinne tuli kyyhkynen, ja me kaikki kuulimme äänen: -
"Tämä on minun rakas Poikani, johon minä olen mielistynyt."
Me kaikki olimme hyvin hämmästyksissämme.
Johannes sanoi, että hän itse on ollut edeltäjä tälle.
Se Johannes oli niin paljon puhunut parannuksesta meidän seuratessa.
Nyt on vähän hämmentynyt olo.
Pitäisikö lähteä tutustumaan tähän toiseen mieheen -
ja lähteä seuraamaan häntä, jos Johannes on vain edeltäjä?
Sitä minä mietin kovasti. Pietari, mitä mieltä olet? Andreas kysyy.
Pietari ei osaa vastata siihen mitään. Pitäisi ensin nähdä hänet.
Minkälainen hän oikein on? Andreaksen mukaan -
hän kuuluu olevan aika erikoinen. Vedestäkin tuli viiniä häissä.
Ai? No, kyllä alkaa kiinnostaa. Tekee ihmeitä?
En vaan jaksa niitä puheita kuunnella.
Pitäisi tapahtuakin jotain käytännössä.
Ehkäpä tulen kanssasi kuuntelemaan ja katsomaan.
Seuraavana päivänä hän oli kuitenkin vielä kalassa.
Siinä hän oli verkkoja selvittelemässä oman veneensä lähellä.
Ihan niissä tavallisissa arkisissa tehtävissään.
Oli harvinaisen likaiset verkot.
Tuntui, että meni Johanneksen ja Jaakobin kanssa niitä putsatessa -
turhan paljon aikaa sinä aamuna.
Ei päässyt omaan veneeseen ja lähtemään kalastamaan.
Sitten hän katsoi, että voi hyvänen aika!
Joku nuori mies menee hänen veneeseensä istumaan -
kysymättä mitään lupaa. Oikeasti siellä se istuu.
No, sitten tämä kysyi, kenen vene se on.
No, minun veneeni. Ilman lupaa siellä istut.
Mikä sinulla on ajatuksissa?
Hän pyysi viemään veneen vähän syvemmälle.
Hänellä ei ole verkkojakaan. Meillä on verkon puhdistus kesken.
Mikä hänellä oikein on mielessä?
Tapa, miten hän sen sanoi, -
se kosketti Simonin sydäntä. Hän ajatteli, -
ettei kai se ota eikä anna, jos hetkeksi vien hänet syvemmälle.
Sittenpä näkee, mitä tapahtuu. Kuka tämä mies lieneekään.
Ei hän ainakaan kalastaja ole. Sen näkee kaikesta.
Siinä veneessä oli pakko jäädä kuuntelemaan, -
kun tämä mies rupesi rupattelemaan ja puhui ja puhui.
Tuntui tosi ihmeellisestä ja kummalliselta, -
miten kesken päivän hommien täytyy ruveta kuuntelemaan -
ihan toisenlaisia asioita. Silti siinä kuunnellessaan -
häntä rupesi vähän kiinnostamaan.
Miehellä oli kyllä aika mielenkiintoinen tapa puhua.
Hän ei puhu niin kuin tuolla nämä rabbit tavallisesti.
Se tuntuu kuivalta ja tylsältä Pietarin mielestä, -
joka on toiminnan mies. Tämä mies puhuu ihan niin kuin -
hänellä olisi joku erikoinen valta ja auktoriteetti.
Ihan niin kuin hän tietäisi syvältä sydämestään, mitä hän puhuu.
Vaikka hän puhuu niistä profeetoista -
ja mitä kaikkea on Tooraan kirjoitettu, niin se tulee elävästi.
Se tulee kuin ihan iholle.
Pietari huomaa, että on kulunut jo tovi.
Aurinko on siirtynyt jo kauas. Hän ei ole edes huomannut, -
että on aikaa kulunut. Ei ole ollut ollenkaan tylsää.
Viimein hän lakkaa puhumasta ja sanoo Simonille, -
joka on aika ihmeissään, miten päivä hurahti, -
työpäivä - ilman kaloja.
Hän sanoo: "Vie venhe syvälle ja heittäkää verkkonne apajalle".
Koko yön me olemme tehneet työtä emmekä ole mitään saaneet.
Pitäisikö totella?
Tuo ei tiedä kalastuksesta mitään, ja tunnenhan minä tämän järven.
Olen pikkupojasta asti asunut täällä ja kalastanut.
Satoja ja tuhansia kertoja.
Minä tiedän, milloin vuorokaudessa kalat syövät. Ei nyt!
Päivä on pitkällä. Olemme vaan kuunnelleet puheitasi.
Ja nyt keskipäivällä pitäisi verkot heittää apajille.
No, samapa se on totella, kun kerran käsket.
Sinun käskystäsi minä heitän verkot. Tekisinkö sen?
No, teen. Eihän tuo ota eikä anna.
Vaikka kyllä tiedän jo tuloksen. Ei päivällä kalat syö. Ne lepäävät.
Ja hän heittää verkon, koska tuo vieras mies käskee sen tehdä.
Ja hän puhui niin vakuuttavasti ja kiinnostavasti kaikista asioista.
Ihan samoista, mitä Andreas, mutta ne olivat jotenkin tylsempiä.
Tämä puhui niin eri tavalla.
Ja niin hän heittää verkot - ja mitä? Nehän alkavat...
Ihan oikeasti ne Simonin silmien edessä alkavat täyttymään!
Hän katsoo sitä vierasta miestä. Oletko kalastaja?
Onko sinulla jotkut uudet konstit? Ne alkavat olla niin täynnä...
Hän yrittää vetää, muttei saa vedettyä.
Niin hän hihkui Johannekselle ja Jaakobille, -
jotka ovat vielä siellä verkkoja putsaamassa: -
Tulkaa avuksi! Tulkaa avuksi! En saa näitä yksin!
Niin tulevat Sebedeuksen pojat, ukkosen jylinän pojiksikin sanotut.
Nekin ovat semmoisia toiminnan miehiä. Eivät turhia jaarittele.
He panevat toimeksi ja tulevat auttamaan. Yhdessä he vetävät -
valtavan kalansaaliin! Simon heti varoittelee: -
Varovasti! Näitä on niin paljon, että kalliit verkot voivat revetä.
Vetäkää varovasti!
Tämä mies puhui sellaista kieltä, mitä Simon ymmärsi.
Hänen arjessaan, tavallisena työpäivänään tapahtui ihme!
Ei hän ollut ikinä nähnyt näin paljon kaloja -
ja hän oli sentään ammattilainen.
Hän kuiskasi Sebedeuksen pojille: Oletteko tällaista ennen nähneet?
Ei niistä ollut minkään sanojiksi. Mykkänä vaan katselivat -
ja hämmästyksissään pyörittivät päätään. Ei ole nähty.
Kun he olivat saaneet kaikki vedetyiksi rantaan, -
niin tämä mies katsoo Simoniin ja sanoo: -
"Älä pelkää, -
tästedes sinä saat saaliiksi ihmisiä".
Nyt meni yli ymmärryksen.
Miten minä, kalastaja, saan saaliiksi ihmisiä?
On joskus kyllä joku meinannut hukkua -
ja se on pitänyt järvestä auttaa. Mutta monta? Ja saaliiksi?
Sehän tarkoittaisi, että niitä tulisi kuin näitä kaloja nyt.
Tuo mies puhuu minun kieltäni, käyttää sanaa 'saalis'.
Saalistahan minä haen joka päivä. Mutta että ihmisiä?
Hänen sydämeensä syttyy halu oppia tuntemaan hänet paremmin.
Joku hänen sanoissaan niin kiehtoo.
Kun hän pyytää seuraamaan itseään, -
niin Simon katsoo Johannesta ja Jaakobia: -
Lähdetäänkö? -
Tuo kuulostaa kyllä aika mielenkiintoiselta. -
Ainakin kannattaisi kokeilla.
Ja he jättävät kaiken -
ja lähtevät seuraamaan Jeesusta, -
miestä, jota he eivät vielä tunne.
Hänen sanansa tekivät heihin niin suuren vaikutuksen, -
ja se kutsu vaan meni jonnekin niin syvälle, -
että Simon tiesi siinä olevan jotain, miksi hän on syntynyt.
Siinä on jotain erilaista. Ei kalastajan ammatti ole koskaan -
vaikuttanut olevan minulle se juttu.
Se on vain ollut tapa hankkia ruokaa ja rahaa.
Nyt hän koki kuin sellaisen tosi syvän piston sydämeensä, -
että tähän liittyy enemmän minun elämässäni.
Tälle haluan sanoa kyllä.
Niin hän lähtee seuraamaan Jeesusta -
päivästä toiseen ja oppii tuntemaan tämän ihmeellisen miehen.
Hän on äärettömän innoissaan.
Joka aamu hän jännittää, mitä tänään tapahtuu!
Sitä ei voi Jeesuksen seurassa koskaan tietää.
Hän kertoo niin mielenkiintoisesti tarinoita, -
että jopa lapset vauvasta vaariin tulevat kaukaa kuuntelemaan -
ja istuvat päiväkausia. Simon on tottunut käytännön asioihin -
eikä jaksa puheita kuunnella, silti ei hänkään pitkästy.
Niin mielenkiintoisella tavalla hän puhuu!
Eikä vain puhu, vaan myös tekee asioita.
Aika pian kalastamisen jätettyään -
he olivat matkalla Jeesuksen seurassa.
Ihmeellistä oli, että koko ajan tungeksi ihmisiä.
Niin hirveän paljon, että välillä Simon mietti, -
tarkoittaako tämä nyt sitä ihmissaalista.
On ihan kuin ympärillä olisi näkymätön verkko, -
ja kaikki ihmiset siinä ihan liki toisiaan.
Joka puolelta joku tönii, kun haluavat Jeesuksen lähelle, -
että varmasti kuulevat kaiken.
Se oli taas sellainen päivä. Koko ajan paljon ihmisiä.
Kun kävelimme, niin oli vaikea astua, -
ettei astu jonkun viitalle, kun oli niin tungos.
He olivat ihan vaan etenemässä, -
kun siinä kohti tuli vastaan erilainen kulkue.
Kaikki ovat murheen murtamia.
Leskinainen -
oli menettänyt miehensä aiemmin ja nyt ainoan poikansa.
Saattue kulkee siinä.
Tungeksiva kansa hiljenee.
Arvatkaa, mitä?
Jeesus menee puhumaan -
kesken hautajaissaattueen sille äidille.
Hän sanoo äidille: "Älä itke."
Mutta ei siinä kaikki.
Me juutalaiset emme saa koskea kuolleeseen, ettemme saastuisi.
Hän menee vainajan luo -
ja pyytää pysähtymään niitä, -
jotka sitä nuoren pojan ruumista kuljettavat.
Kaikki pysähtyvät ja ovat kauhuissaan, mitä nyt tapahtuu.
Jeesus lähestyy ja sanoo: "Nouse!"
Kaikkien meidän silmiemme edessä -
nuori hautaan vietävä poika nouseekin istumaan.
Kukaan ei liikahdakaan. Kaikki ovat ihan hämmästyneitä, -
järkyttyneitä ja kauhuissaan tapahtuvasta.
Eihän tällaista yleensä tapahdu.
Jeesuksen pitää pistää vähän asioita liikkeelle ja hän sanoo: -
"Tässä on sinun poikasi." Hän antaa sen äidille ja käskee antaa ruokaa.
Ihan konkreettisia asioita.
Ja poika jatkaa elämäänsä.
Kun Simon tämän näkee, niin hän ajattelee heti sisällään: -
Tuon miehen mukana kaikki on mahdollista. -
Voi tapahtua ihan mitä tahansa.
Hän on varma, että hänenkin elämäs- sään voi tapahtua mitä tahansa.
Hän asuu -
anoppinsa kanssa. Vaikka hän on toimen mies, -
hän kunnioittaa vanhempia ihmisiä ja on hyvä sosiaalisissa taidoissa.
Aina nyt anopin kanssa pärjää.
Heillä näyttää olevan oikein hyvät välit.
Anoppi on sairastunut, ja Simonille tulee heti ajatus, -
että jos lesken poika heräsi kuolleista, -
niin anoppinikin voi parantua. Sekin kertoo hyvistä väleistä.
Ei hän muuten Jeesusta olisi kutsunut parantamaan anoppia.
Hän olisi vain odottanut toisenlaista ratkaisua.
Hän halusi, että anoppi on terve ja he saavat jatkaa yhteisasumista.
Ja vaimon kanssa. Vaimo oli hänelle niin tärkeä, -
että vaimo oli hyvin paljon kaikkialla hänen mukanaan.
Ei ollut ollenkaan tyypillistä sen ajan juutalaisavioliitoissa, -
että vaimo kulkee mukana.
No, Jeesus lähti -
Simonin kotiin, missä anoppi on sairaana.
Simon kertoi jo mennessä, että hänellä on ihana anoppi -
ja hän sairastaa nyt.
Voitko Sinä auttaa? Voitko tehdä jotain, -
kun tuon pojankin paransit tai herätit kuolleista? -
Kai se on vähän helpompaa, kun on sentään vielä elossa.
Jeesus ainoastaan koskettaa hänen anoppiaan -
eikä sano mitään.
Sillä hetkellä, kun Jeesuksen käsi koskettaa hänen rakasta anoppiaan, -
niin siinä Simonin silmien edessä kuume lähtee -
ja anoppi nousee ylös. Tuttuun tapaansa hän sanoo: -
Mitä ruokaa teille saisi olla? Lähden katsomaan, mitä löytyy.
Hän oli aina ollut vieraanvarainen ja nyt terveenä taas sama jatkui.
Simon on entistä hämmentyneempi. Ei tarvinnut kuin koskea -
ihan tavallisella kädellä.
Jeesuksen käsi näyttää tavalliselta, mutta kun se kosketti...
Ei hänellä itsellään ollut sellaista voimaa.
Olihan hän koskettanut jo lähtiessään anoppiaan -
ja sanonut tulevansa kohta, muttei tapahtunut mitään.
Kuitenkin, kun Jeesus kosketti, niin heti parani.
Tämän täytyy olla Kristus, hän alkoi miettiä.
Ei ole mitään muuta mahdollisuutta -
kuin että tämä on enemmän kuin ihminen.
Ehkä hän on se, -
johon kaikki ne lupaukset liittyvät.
Ehkä tämä onkin Messias.
Hän ei silti vielä siitä ruvennut ääneen itse puhumaan.
Heillä oli ollut taas pitkä päivä, -
ja hirveästi parani ihmisiä.
Niitä tungeksimalla tungeksi.
Paareilla kannettiin ihmisiä, jotka olivat halvaantuneita -
tai eivät heikkokuntoisina itse päässeet kävelemään.
Kaikenlaisia raihnaita. Että niin paljon löytyikin sairasta väkeä!
Niitä kyllä tuli tosi paljon!
Joka ikisen koko pitkän päivän Jeesus vaan paransi.
Paransi ja paransi. Kaikki! Sinäkin päivänä paranivat kaikki.
Eikä se ollut ensimmäinen päivä. Päiviä oli ollut jo paljon.
Aina vaan kaikki parantuivat. Se oli ihan ihmeellistä.
He olivat tosi väsyneitä pitkän päivän palvelun jälkeen -
ja tuli jo pimeä. Kansa lähti kotiin.
Jeesus sanoi, että hän haluaa hetkeksi mennä -
vielä vuorelle rukoilemaan yksin, keskustelemaan Isänsä kanssa -
tästä päivästä ja huomisesta.
Kaikista asioista he keskustelevat kahdestaan.
Menkää te jo veneeseen ja menkää takaisin kotiin.
Purjehtikaa veneellä takaisin kotiin toiselle puolelle järveä.
Ja niin opetuslapset lähtivät.
Oli jo yö -
ja aika lailla pilkkopimeää.
Vähän tähdet ja kuu antoivat kajoaan.
Yhtäkkiä - aivan käsittämätön näky!
He olivat raavaita miehiä ja nähneet monenlaista elämässään, -
mutta ei ennen aaveita!
Järven selällä yhtäkkiä aave!
Nämä noin 30-vuotiaat ja vähän alle alkavat huutaa kuin pikkupojat: -
Apua! Aave!
He olivat ihan kauhun vallassa.
Mutta aave puhuu ja sanoo näin: -
"Olkaa turvallisella mielellä, minä se olen; älkää peljätkö".
Niin, ei aaveita tarvitsekaan pelätä.
Mutta - tuo ääni oli niin tuttu.
Pietari - hetken sydämessään asiaa mietittyään -
ajattelee, voisiko se olla Mestari...?
Voisiko se olla Jeesus? Ääni oli niin tuttu.
Osaisiko hän kävellä veden päällä? Se on ihmiselle mahdotonta.
Kun on nähnyt jo niin monenlaista, -
niin kai hän voi kävellä vedenkin päällä itsekin -
eikä vain auttaa toisia?
Tarkistanpa asian. Hän huutaa: -
"Jos se olet sinä, Herra, niin käske minun tulla -
tykösi vettä myöten".
Olisi muuten aika jännittävää kävellä veden päällä.
Olisipa muuten kotona kerrottavaa!
Hän jännityksellä kuuntelee, mitä tapahtuu.
Sieltä kuuluu sana "tule". Ai, se on Mestari!
Ai, että "Tule". Mitä tuli pyydettyä...
Toiset katsovat häntä vähän pitkään.
Kaikki ovat vielä sen aavepelon vallassa.
Laita on kyllä aika korkealla tuolta vedestä.
Mutta jos kerran...
...lesken poika heräsi kuolleista.
Kun sanot "Tule", niin kai vesi kantaa...?
Niin hän lähtee kokeilemaan.
Tämähän on kuin lattia!
Pojat, tämä kantaa kuin lattia!
Toinen askel... Tämä muuten kantaa!
Ihan kuin jään päällä kävelisi!
Ei meillä täällä ole jäätä, mutta kaukana pohjoisessa kuulemma on.
Siellä voi kävellä järven päällä. Tämä on sellaista.
Jeesus on jäädyttänyt tämän veden. Eihän tämä ole jäässä.
Täällä on ihan hirveä myrsky menossa.
Apua! Minähän voin vajota! Saman tien hän alkaa vajota.
"Herra, auta minua", hän huutaa.
Ja kohta -
Jeesus tarttuu jo puoliksi veteen vajonneeseen opetuslapseen -
ja sanoo: "Sinä vähäuskoinen, miksi epäilit?"
Olisi se kantanut loppuun asti, kun olisit vain katsonut minuun.
Älä katso aaltoja.
Ne saavat sinua katsomaan asioita ihmisen silmin.
Kun katsot minuun, näet Jumalan silmin asiat.
Niin veneessä olijat kumarsivat häntä ja sanoivat: -
"Totisesti sinä olet Jumalan Poika".
Tämä konkretia ei mennyt järkeen.
Tämä ei mahtunut heidän totuttuihin raameihinsa.
Jälleen he olivat tosi pitkän ajan palvelleet -
ja saivat pienen hetken olla keskenään Jeesuksen kanssa -
pitkän palvelupäivän jälkeen.
Siinä Jeesus alkaa kysyä, kun olisi mielenkiintoista tietää, -
kenen ihmiset sanovat hänen olevan.
Oletteko te kansan parissa liikkuneena kuulleet, mitä he sanovat?
"Muutamat sanovat Johannes Kastajan, toiset Eliaan, -
toiset taas Jeremiaan tahi jonkun muun profeetoista".
"Kenenkä te sanotte minun olevan?"
Pietari aina ensimmäisenä, nopeasti leikkaa -
eikä aina kerkeä miettiäkään, mitä sanoo.
Hän sanoo: "Sinä olet Kristus, elävän Jumalan Poika".
Jeesus sanoo hänelle: -
"Autuas olet sinä, Simon, Joonaan poika, -
sillä ei liha eikä veri ole sitä sinulle ilmoittanut, -
vaan minun Isäni, joka on taivaissa.
Ja minä sanon sinulle: sinä olet Pietari, -
[joka merkitsee 'kallio'] -
ja tälle kalliolle minä rakennan seurakuntani, -
ja tuonelan portit eivät sitä voita.
Minä olen antava sinulle taivasten valtakunnan avaimet, -
ja minkä sinä sidot maan päällä, se on oleva sidottu taivaissa, -
ja minkä sinä päästät maan päällä, se on oleva päästetty taivaissa."
Mutta älkää paljastako kenellekään, että olen Jumalan Poika.
Pitäkää se ihan omana tietonanne. Myös sinä Pietari, -
joka olet niin nopea suultasi ja liukaskielinen.
Pidä tämä omana tietonasi - toistaiseksi.
Näitä Pietari jäi miettimään.
Että minä kallio?
Ja tälle kalliolle Hän rakentaa seurakunnan.
Että minäkö tulisin tähän työhön loppuiäksi?
Jos olen kallio, jolle rakennetaan seurakunta, se tarkoittaa, -
että minun pitäisi tietää, miten se rakennetaan -
tai miten sitä johdetaan.
Ja että minä olen myös siellä vastuussa. Isoja asioita.
Toisaalta Pietari oli haasteita rakastava mies!
Ei hän riviseurakuntalaiseksi olisi halunnutkaan.
Loppujen lopuksi tämä oli kyllä aika lailla hyvä asia, -
jos/kun ja täytyyhän sen olla KUN nämä toteutuvat, -
koska kaikenlaista näköjään voi tapahtua.
Hän oli päässyt alusta lähtien sisäpiiriin -
Johanneksen ja Jaakobin kanssa. He kolme vain.
Muut 12 opetuslapsesta jäivät aina odottamaan, -
kun he lähtivät omalla pikku solullaan ja sisäpiirillään -
keskustelemaan vähän syvemmin näistä asioista.
Sinäkin päivänä Jeesus pyysi -
Pietaria, Johannesta ja Jaakobia -
tulemaan kanssaan vuorelle.
Siinä he tavallisesti kaikenlaista puhuivat.
Mitähän tänään Herra paljastaa, -
kun otti vain meidät mukaansa, ei muita.
Yhtäkkiä siinä ihan silmien edessä -
Jeesuksen muoto muuttui -
ja hänen kasvonsa loistivat kuin aurinko, -
ja hänen vaatteensa tulivat valkoisiksi niinkuin valo.
Ihan siinä yhtäkkiä! Eikä siinä kaikki.
Mooses ja Elias tulivat siihen, nuo profeetat.
Mooseshan johti kansan Egyptistä Luvattuun maahan -
melkein perille saakka, erämaavaelluksen.
He juttelivat niin kuin vanhat tutut.
Ihan kuin Jeesus ja Mooses ja Elias olisivat tavanneet ennenkin.
Tuli niin valtavan hyvä olo. Ei sitä oltu koskaan ennen koettu.
Se oli jotakin uutta ja erilaista, jotain niin syvää ja hyvää.
Heti Pietari toiminnan ihmisenä sanoi: -
"Herra, meidän on tässä hyvä olla; jos tahdot, -
niin minä teen tähän kolme majaa, sinulle yhden -
ja Moosekselle yhden ja Eliaalle yhden".
Ennen kuin hän kerkesi lähteä puita hakemaan, -
niin vielä hänen puhuessaan tuli pilvi.
Se peitti heidät kaikki, Mooseksen, Eliaan, Jeesuksen, -
Pietarin, Jaakobin ja Johanneksen.
Peitti niin, etteivät he nähneet toisiaan.
Pilvi oli niin paksu ja sitten se puhui.
Pilvi puhui! Oikeasti pilvi puhui.
Ja mitä se sanoikaan? Se sanoi: -
"Tämä on minun rakas Poikani, -
johon minä olen mielistynyt; kuulkaa häntä".
Samassa Pietari, Jaakob ja Johannes menivät polvilleen ja kumartuivat -
ja peljästyivät kovin.
He peittivät päänsä ja havahtuivat vasta siihen, kun...
Pietari, Jaakob ja Johannes, nouskaahan ylös.
Älkää pelätkö.
Yhtäkkiä ei ollutkaan enää ketään - eikä pilveä.
Ei Eliasta, Moosesta eikä sitä aurinkoa Jeesuksen kasvoissa.
Hän oli niin kuin ennenkin.
Kun lähdettiin, Pietarillakaan ei ollut nyt mitään sanottavaa.
Hän oli kohdannut jotain niin suurta ja merkittävää, -
että sille ei ollut sanoja.
Sitä piti vain mutustella omassa sydämessään.
Ihmetellä, miten suuri Jumala on.
Ja että tämän suuren Jumalan Poika, johon Hän on mielistynyt, -
on heidän keskellään.
Niin he palaavat sellaiseen tilanteeseen, -
jossa Jeesus alkaakin puhua kummallisia asioita.
Hän sanoo, että hän menee pois.
Häntä pahoinpidellään, hän kuolee ja kolmen päivän päästä hän herää.
Tuntui tosi kummalliselta, kun oli odotettu, -
että Hänestä tulee se kuningas ja se, -
joka vapauttaa Rooman vallan alta.
Pietari, Jaakob ja Johannes ovat sitten lähimpiä neuvonantajia -
ja hallitsijoita Hänen kanssaan.
Vielä kummallisemmalta tuntui se, mitä Jeesus sitten sanoi: -
"Simon, Simon, katso, saatana on tavoitellut teitä valtaansa, -
seuloakseen teitä niinkuin nisuja; -
mutta minä olen rukoillut sinun puolestasi, -
ettei sinun uskosi raukeaisi tyhjään.
Ja kun sinä kerran palajat, niin vahvista veljiäsi."
Herra, sinun kanssasi minä olen valmis menemään -
sekä vankeuteen että kuolemaan!
Vaikka nämä muut jättäisivät sinut, minä en koskaan!
Minä olen mies, joka seison sinun kanssasi loppuun asti, -
tapahtui mitä tahansa.
Jeesus sanoi: "Minä sanon sinulle, Pietari: -
[Hän ei enää sanonut Simon, vaan Pietari, 'kallio'. -
Hän näki, mitä Pietarista tulee.
Siinä kohdassa Jeesus lohdutti häntä, koska Hän tiesi, -
mitä tapahtuu.] "Minä sanon sinulle, Pietari [kallio]: -
ei laula tänään kukko, -
ennenkuin sinä kolmesti kiellät tuntevasi minua".
Mahdoton ajatus Pietarilta.
Mutta niin vain kävi. Kohta siihen tulivat sotilaat.
He olivat olleet rukouksissa Getsemanessa.
Pietari, Jaakob ja Johannes olivat olleet ihan lähellä, -
mutta pitkänä yönä nukahtivat aina uudelleen.
Sitten Jeesus tuli koputtelemaan heitä hereille. Oli aika lähteä.
Kun oli lähdetty, tulivat roomalaiset -
ja alkoivat vangita Jeesusta heidän silmiensä edessä.
Yhtäkkiä Pietari nappasi miekan ja sivalsi korvan.
Meidän Jeesukselle ette tee pahaa. Häntä ei viedä mihinkään.
Olen juuri tänään luvannut seistä Hänen rinnallaan loppuun asti.
Mitä Jeesus teki? Aivan käsittämätöntä.
Hän ei puolustautunut, vaikka olisi voinut tappaa kaikki sanallaan.
Siitä maasta hän ottaa juuri Pietarin silpoman korvan -
ja vain lämmöllä ja rakkaudella -
hän laittaa sen takaisin sotilaalle, -
joka oli tehnyt Hänelle pahaa.
Hiljaa hän suostuu vangittavaksi.
Pietari seuraa, minne Jeesusta viedään ja menee hiilivalkealle.
Mitä nyt tapahtuu?
He hakkaavat, pieksevät, pilkkaavat, häväisevät minun Jeesustani.
Siinä samassa nuori tyttö kysyy häneltä: -
"Tämäkin oli hänen kanssaan".
"Nainen, en tunne häntä".
Istun vaan täällä nuotiolla teidän kanssanne.
Hetkisen perästä eräs mies: "Sinäkin olet yksi niistä".
"Mies, en ole".
Ja noin yhden hetken kuluttua vakuutti vielä toinen sanoen: -
"Totisesti, tämä oli myös hänen kanssaan; -
sillä onhan hän galilealainenkin".
"En ymmärrä, mies, mitä sanot".
Ja samassa, hänen vielä puhuessaan, lauloi kukko.
Mitä teki Jeesus?
Osoittiko sormellaan: Mitäs minä sanoin, Pietari? -
Siinä ne vankeudet ja kuolemat minun kanssani!
Ei. Hän katsoi niin lämpimästi ja rakastavasti, -
että Hänen rakkautensa lävistää Pietarin hetkessä.
Jos hän on kieltänyt Mestarinsa, -
ja omalta puoleltaan ilmaissut, ettei välitä, ei rakasta -
eikä seiso Hänen rinnallaan, -
Pietari katsoo tuota rakkautta. Voiko olla totta?
Vaikka olen kieltänyt sinut ja ilmaissut, -
etten halua kuulua joukkoosi pelkoni vuoksi, -
niin Sinun rakkautesi ei ole muuttunut.
Näyttää siltä, että rakastat jopa enemmän.
Ne silmät ovat niin täynnä rakkautta.
Jeesuksen silmistä tulevat kyyneleet -
saavat Pietarin vakuuttuneeksi, -
että Jeesus rakastaa häntä kaikesta huolimatta.
Hän menee ja itkee katkerasti.
Hän katuu tekoaan.
Hän miettii sanoja: "Kun palajat, vahvista veljiäsi. -
Olet kallio, jolle rakennan seurakunnan."
Kun palajat, kun palajat.
Nuo sanat lohduttavat. Jo se rak- kauden katse, minkä Jeesus katsoi.
Viimeinen katse, minkä hän näki. Kun palajat, -
vahvista, vahvista, vahvista.
Häpeän ja tuskan täyttämänä toiminnan mies, -
Pietari sanoo Jeesuksen kuoleman jälkeen: -
Kaikki on menetetty. Minä menen kalaan.
Johannes ja Jaakob lupaavat lähteä mukaan.
Tutussa porukassa osaamme kyllä sen hoitaa.
Jotainhan tässä on tehtävä.
Rannalla on mies, joka huutaa: -
"Lapset, onko teillä mitään syötävää?" "Ei ole".
"Heittäkää verkko oikealle puolelle venhettä, niin saatte".
He tekivät niin ja tuli niin valtava kalansaalis, -
että he eivät jaksaneet vetää sitä ylös kalojen paljouden tähden.
Silloin Pietari tietää: -
tuttu asia Jeesukselta, kalansaalis!
Tätä Hän on käyttänyt ennenkin minun kohdallani ja se tepsii.
Se on Herra! Ei kukaan muu voi olla tuolla rannalla.
Hän on kuitenkin elossa! Hän on noussut ylös. Se on totta!
Toiminnan miehenä hän laittaa nopeasti -
viitan ympärilleen - hänhän oli alasti - ja heittäytyi veteen.
Ei hän malta edes kysyä, onko se Herra.
Hän tietää, että tuota ihmettä ei ole tehnyt muu kuin Herrani.
Se rakkauden katse vetää häntä. Ja hän ui ja ui ja ui sinne kohti.
Pian hän saa kuulla: "Simon, Johanneksen poika, -
rakastatko sinä minua enemmän kuin nämä?"
"Rakastan, Herra; sinä tiedät, että olet minulle rakas".
Jeesus sanoo: "Ruoki minun karitsoitani".
Sitten Hän kysyy uudelleen: "Simon, Johanneksen poika, -
rakastatko minua?" "Rakastan, Herra; -
sinä tiedät, että olet minulle rakas".
Vaikka minä kielsin sinut, olet minulle rakas.
"Kaitse minun lampaitani".
Hän sanoi kolmannen kerran: "Simon, Johanneksen poika, -
olenko minä sinulle rakas?"
"Herra, sinä tiedät kaikki; sinä tiedät, että olet minulle rakas".
"Ruoki minun lampaitani.
Ja pian -
Pietari täytetään Pyhällä Hengellä. Hänestä tulee mies, -
joka on täynnä Jumalan voimaa, tulta ja tappuraa.
Kun hän kävelee kadulla, hänen varjonsa parantaa ihmisiä.
Rammat hyppivät, nousevat ylös. Ananias ja Safiira, -
jotka yrittivät pettää Pyhää Henkeä kuolevat hänen silmiensä eteen.
Hän joutuu vankilaan. Seurakunta rukoilee koko yön.
Hän makaa kahden vartijan keskellä.
Erittäin vaarallisena vankina häntä vartioidaan todella tarkasti.
Sinne enkeli tulee herättämään ja hakemaan Pietaria.
He jättävät vartijat nukkumaan ja menevät ulos.
Kaikki portit vain aukeavat. Hän koputtaa ovelle, -
jossa koko seurakunta rukoilee. Rode tulee avaamaan oven.
Se on Pietari! Hän juoksee takaisin eikä avaa ovea.
Seurakunta on juuri sitä rukoillut.
Sopimusrukouksella he rukoilemalla rukoilevat.
Kun Rode sanoo, että Pietari on vapautunut ja on oven takana, -
niin he sanovat, ettei voi olla. Se on hänen enkelinsä.
Mutta Pietari se oli! Hän koputti aikansa, ja viimein ovi avattiin.
Tapahtui paljon ihmeitä. Hänestä tuli alkukirkon johtaja.
Hänestä tuli kallio, jolle Jeesus rakensi oman seurakuntansa.
Hän teki valtavaa työtä.
Toiminnan miehenä hän aloitti kokonaan uuden aikakauden.
Hän puhui rohkeudella, voimalla ja väkevyydellä torilla, -
jossa hän oli kieltänyt Kristuksen.
Sinä päivänä kastettiin 3 000.
Hän teki kaikkensa, koska hän rakasti.
Hän rakasti Herraansa ja Mestariaan.
Niin, Jeesus oli ilmaissut -
että Pietari tulee kuolemaan marttyyrikuoleman.
"Tulee toinen, joka vyöttää sinut."
Niin, hän koki itsensä liian halpa- arvoiseksi.
Oppimaton kalastaja, jonka Jumala valitsi ja Pyhä Henki vahvisti.
En minä voi tulla tapetuksi samalla tavalla kuin -
minun rakas Mestarini.
Hän pyysi mestaajiaan kääntämään ristin toisin päin.
Minun Mestarini risti oli ylöspäin.
Minä haluan, että minun kuolemani tapahtuu toisin päin, -
sillä minun Herrani oli niin suuri.
Sinä TV7:n katsoja voit tukea -
tämän ohjelman tuotantoa soittamalla numeroon -
0600-10177.
Puhelun hinta on noin 12 euroa.
Voit antaa tukesi myös pankkitilin kautta, joka näkyy kuvaruudussa.
Muistathan käyttää ruudussa näkyvää viitenumeroa, -
niin tukesi kohdistuu juuri tämän ohjelman tuotantoon.
Lämmin kiitos tuestasi!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare