Kysy menneiden aikojen suurilta, -
mistä kunniansa kudottiin.
Kysy, milloin matkansa varrella -
vaihtui vaatteensa taivaallisiin.
Moorian vuorella...
Tervetuloa tänään seikkailemaan Ruutin elämäntarinan äärellä.
Hyvä TV7:n katsoja!
Olet lämpimästi tervetullut tutus- tumaan tarkemmin Ruutin elämään.
Jumalan tapa on toimia niin, ettei hän koskaan toimi mielijohteesta, -
vaan päämäärätietoisesti.
Hänen suunnitelmissaan ei koskaan ole tyhjiä kohtia.
Hänen johdatuksensa on aina pikkutarkkaa ja täsmällistä -
olosuhteitten kautta ja olosuhteissa.
Ihminen itse valitsee, luottaako Jumalaan -
vai katsooko asioita ihmisen silmin.
Isä, Poika ja Pyhä Henki!
Kiitos Ruutista ja Ruutin kirjasta, jonka olet Pyhään kirjaan antanut.
Tule tänään Pyhän Henkesi kautta ja tee se meille eläväksi.
Anna meidän ymmärtää jotain uutta -
Ruutin elämän kautta. Jeesuksen nimessä. Aamen.
Ruut oli Lootin jälkeläisiä.
Hän eli noin vuonna 1040 e.Kr.
Niin, hän oli myös mooabilaisten tyttäriä.
Mooabilaisethan olivat juuri ne, -
jotka eivät päästäneet israelilaisia kulkemaan -
erämaavaelluksen aikana maittensa läpi.
Mooabin tyttäret olivat kuuluisia siitä, -
että he viekoittelivat Israelin poikia ja miehiä -
ja saivat aikaan turmelusta Israelin maassa.
Niinpä jossakin vaiheessa tuli määräys, -
että 10. polveen saakka ei saa olla tekemisissä mooabilaisten kanssa.
Heihin suhtauduttiin todella kielteisesti Israelin maassa.
Ruut oli mooabilainen.
Orpa-siskonsa kanssa hän kasvoi.
Ehkä hän oli yhteiskunnalliselta asemaltaan sieltä alemmasta päästä.
Eräänä päivänä naapuriin muutti uusi perhe kaukaa.
He kertoivat, että oli ollut kova nälänhätä.
He olivat kuitenkin rikkaita. Heillä oli todella paljon varallisuutta.
He olivat ottaneet varallisuutensa -
ja lähteneet nälän ajamina Mooabiin.
Jos ei ole viljaa maassa, ei auta, vaikka olisi rahaa.
Kaikilla oli nälkä.
Muutaman vuoden Mooabissa oltuaan -
Noomi ja Elimelek -
alkavat tottua sen maan elämään.
Noomi ja Elimelek ikävöivät kyllä takaisin Beetlehemiin, -
josta he ovat kotoisin.
He aina miettivät välillä, miten tässä käy, -
kun heidän kaksi poikaansa ovat -
jo nuorukaisia, ja Beetlehemissä on edelleen nälkä.
Sinne ei voi oikein palata.
Entä, jos he ottavat Mooabin tyttäriä vaimokseen?
Ja niinhän siinä käy.
Se ei ollut helppo tilanne Noomille - eikä Elimelekille.
Sanottiinhan, että heidän jälkeläisiään 10. polveen saakka -
pitää kammoksua. Ei saa olla tekemisissä.
Ei saa millään tavalla pitää ystävyyttä heidän kanssaan.
Jos nämä miniät saavat lapsia, -
niin onko heillä koskaan paluuta Beetlehemiin?
Jos he palaavat, niin kartetaanko heitä kuin ruttoa?
Sitäpä mietti Noomi, -
mutta päätti ottaa asian Korkeimman kädestä, Kaikkivaltiaan kädestä.
Hän ajatteli, että kaikki on Jumalan kädessä, -
myös nämä mooabilaiset miniät -
Orpa ja Ruut, -
heidän pojilleen Mahlonille ja Kiljonille vaimoina.
Pian Noomi tutustui heihin hyvin -
ja alkoi rakastaa näitä tyttöjä.
Hän päätti, että hän kertoo Orpalle ja Ruutille Israelin Jumalasta.
Eihän heillä ollut mitään tietoa Herrasta, Kaikkivaltiaasta.
Heillä oli tietoa vain epäjumalista.
Heti, kun Noomi alkoi puhua Orpalle ja Ruutille...
Heidän kanssaan hän teki talous- töitä miesten ollessa ulkohommissa.
Hän huomasi Ruutin olevan erityisen kiinnostunut hänen Jumalastaan.
Ruut aina kyseli lisää ja aloittipa itsekin keskustelun: -
"Kerrotko, millainen se Israelin Jumala on, -
kun se on niin erilainen kuin meidän jumalamme."
Hänelle tuli ikävä ja kaipaus tutustua Israelin Jumalaan.
Heidän elämänsä oli suht tasapainoista ja onnellista, -
vaikka olivatkin vähän eri taustoista ja eri uskonnoista.
Mutta yhtäkkiä etukäteen kertomatta -
Kaikkivaltias otti pois Elimelekin.
Noomi jäi leskeksi. Sehän tarkoitti sitä, -
että ei ollut elättäjää. Heidän maassaan ei ollut sosiaalihuoltoa.
Miehet elättivät naisensa.
Noomin huolet alkoivat kasvaa. Miten hän selviää?
Miten mennään eteenpäin? Onneksi pojilla oli vaimot -
ja pojilla oli töitä.
Eipä aikaakaan, -
kun molemmat pojat -
Mahlon ja Kiljon...
Hänkin Mahlon lähti töihin pellolle -
eikä palannut koskaan.
Noomi ei ollut vielä miehensä surusta selvinnyt.
Hän suri Elimelekiä, -
ja sitten meni Mahlon.
Nyt heitä oli kaksi, miniä ja anoppi, jotka yhdessä itkivät.
He tarrautuivat siihen, että onneksi on vielä Kiljon.
Kiljonhan voi auttaa meitä taloudellisesti -
ja olla meidän tukipylväämme.
Ei mennyt kuin hetki, -
kun tultiin taas kertomaan huonoja uutisia.
Ei tiedetä, mitä tapahtui, mutta Kiljon ei hengittänyt.
Hän ei hengittänyt enää. Oli kuollut kesken päivän. Äkkiä.
Ja Noomi, Orpa ja Ruut olivat kaikki leskiä.
Kolme leskinaista - ja varat hupenivat.
Kaikki ne varat, mitä heillä oli ollut Mooabiin tullessaan, -
oli nopeasti syöty. Ei ollut elättäjää.
Köyhyys, murhe, suru -
täyttivät talon. Noomi sanoi: -
"Minun nimeni tarkoittaa 'onnellinen'. -
Orpa ja Ruut, minä haluan vaihtaa nimeni. En halua enää olla Noomi, -
koska se ei pidä paikkaansa. Kaikkivaltias on jostakin syystä -
antanut minulle murhetta murheen perään.
Minun elämäni on murheellinen.
Siksi minä haluan, että minun nimeni on Maara.
Se tarkoittaa 'murheellinen'. En ole enää Noomi.
Tästä eteenpäin olen Maara."
Sitä mukaan, kun köyhyys lisääntyi ja murhe ei ottanut hellittääkseen, -
Maaralle, entiselle Noomille, tuli ajatus: -
"Josko lähtisin Beetlehemiin? -
Jos lähden sinne Orpan ja Ruutin kanssa, -
niin he tulevat siellä syrjityiksi ja halveksituiksi ja satutetuiksi.
Hehän ovat mooabilaisia. Heitä kammotaan.
Heidän kanssaan ei saa olla eivätkä he pääse naimisiin.
Ei kukaan kunnon israelilainen ota Mooabin tyttäriä vaimokseen.
Ja vielä leskiä - toisen miehen entisiä.
Tuskin löytyy sellaista miestä.
Siinä, kun he ovat matkalla Beetlehemiin menossa, -
askel askeleelta Maaran sydän täyttyy ajatuksella: -
"Rakastan Orpaa ja Ruutia. He ovat kuin omia tyttäriäni, -
ja yhdessä on surtu, yhdessä eletty nämä murheen ajat.
Se on tehnyt meistä kuin yhden kolmikon.
Silti on viisautta luopua. Tyttäret tarvitsevat elämän. He ovat nuoria.
Minä olen jo vanha. En voi enää mennä miehelään -
ja mahdollistaa heille miestä.
Tai jos menisinkin, eivät Orpa ja Ruut jaksa odottaa niin kauan, -
että poika kasvaisi aikuiseksi ja he saisivat siitä miehen."
Niin Israelin lakien mukaan kuuluisi toimia.
Niin hän sanoo sydän vereslihalla:
"Menkää, palatkaa kumpikin äitinne kotiin. -
Herra tehköön teille laupeuden, niinkuin te olette vainajille -
ja minulle tehneet. Herra suokoon, -
että saisitte turvan kumpikin miehenne kodissa."
Ja hän suuteli heitä. Mutta he korottivat äänensä ja itkivät -
ja sanoivat hänelle: "Me seuraamme sinua sinun kansasi luo".
Mutta Maara, [entinen Noomi], vastasi: -
"Kääntykää takaisin, tyttäreni; miksi te lähtisitte minun kanssani?
Voinko minä enää saada poikia miehiksi teille?"
Teillä ei ole mitään tulevaisuutta. Kääntykää takaisin.
Niin he korottivat vielä äänensä ja itkivät.
Silloin Orpa [Ruutin sisko] suuteli anoppiaan jäähyväisiksi, -
mutta Ruut riippui kiinni hänessä.
"Katso, kälysi on kääntynyt takaisin oman kansansa ja jumalansa luo,
käänny sinäkin kälysi kanssa".
Mutta Ruut vastasi: "Älä vaadi minua jättämään sinua -
ja kääntymään takaisin, pois sinun tyköäsi.
Sillä mihin sinä menet, sinne minäkin menen, -
ja mihin sinä jäät, sinne minäkin jään; -
sinun kansasi on minun kansani, -
sinun Jumalasi on minun Jumalani."
En halua enää palvoa niitä entisiä jumalia. Ne eivät ole eläviä.
Olen oppinut tuntemaan sinun Jumalasi.
Sehän on elävä Jumala. Olen nähnyt, -
että sinun Kaikkivaltias Jumalasi lohduttaa sinua murheessa.
Minäkin olen saanut lohdutusta mieheni kuoleman jälkeen, -
appeni kuoleman jälkeen, lankoni kuoleman jälkeen.
Ja kun tämän Mara sai kuulla, -
sen päämäärätietoisuuden, mitä Ruut oli osoittanut, -
ettei hän todella aikonut palata, Noomi ei enää puhunut tästä.
Jollakin sydämen tasolla hän oli kuitenkin tyytyväinen, -
että he voivat yhdessä mennä. Ei tarvinnut yksin mennä.
Se oli pitkä ja pelottava matka - ja vaarallinenkin matka.
Eniten hän iloitsi siitä, -
että Ruut ihan selvästi oli oppinut tuntemaan hänen Jumalansa -
ja luotti Jumalaan.
Se ilahdutti Noomin sydäntä kaiken murheen keskellä.
Niin he tulivat Beetlehemiin, kotikonnuille, -
jossa ei enää ollut nälänhätää.
Kaikki entiset ystävät ja tuttavat tulivat vastaan: -
"Noomi, ihana nähdä sinua!"
Hän sanoi: "En ole enää Noomi. Olen Maara. -
Rikkaana ja onnellisena lähdin. Köyhänä ja murheellisena palaan."
"Kuka sinulla on mukanasi? Kuka on tämä nainen?"
Hän on miniäni, miniäni Ruut.
Ruut ei halunnut jäädä oman kansansa sekaan, vaan sanoi: -
"Sinun kansasi on minun kansani ja sinun Jumalasi on minun Jumalani."
Niinpä otin Ruutin mukaan.
Kukaan ei hyljeksinytkään Ruutia tässä kohti.
He hyväksyivät mooabilaisen tyttären, -
koska hän oli osoittanut niin suurta rakkautta -
Noomia, nykyistä Maaraa, kohtaan hänen murheessaan.
Hän oli sitoutunut pitämään huolta tästä iäkkäästä leskinaisesta -
omankin murheensa keskellä, ja he kunnioittivat Ruutia.
Pian yösijan ja asuinpaikan löydettyään -
Ruut sanoi, että hän voisi lähteä tekemään töitä.
"Voinko mennä pellolta hankkimaan meille ravintoa?"
Siinä maassa oli tapana, että köyhille, leskille ja niille, -
joilla ei ollut mitään talous- mahdollisuutta, -
piti jättää pellolle aina jotakin, olkia.
He saivat sillä tavalla elantonsa.
Ruut päätti: "Minä hankin anopilleni ja itselleni ravinnon -
ahkeruudellani ja toimeliaisuudellani. Minä rakastan Noomia.
Noomi on minulle kuin oma äiti. Minä sitoudun tähän."
Aamusta iltaan hän poimi tähkäpäitä.
Ei hän valitellut, että sattuu ja tekee kipeää, -
vaikka päivät pitkät joutui kontallaan etsimään tähkiä, -
mitä oli keräilijöiltä jäänyt.
Selvästikin Jumala oli hänen kanssaan.
Sen pellon isäntä tuli paikalle ja kysyi: -
"Täällähän näkyy olevan joku uusi nuori nainen. -
Kuka hän on?" "Mooabitar", hän sai kuulla.
"Tuli Noomin mukana Mooabin maasta."
Siitä äänensävystä Booas tiesi, -
mitä palvelijat ajattelivat tästä mooabilaisesta, -
ulkomaalaisesta, jota kuului kammoksua.
Mutta jokin oli koskettanut -
pellon isännän sydäntä, kun hän näki tämän nuoren naisen.
Hän sanoi: -
"Kuules, tyttäreni! Älä mene muiden pelloille poimimaan -
äläkä lähde pois täältä, vaan pysyttele täällä -
minun palvelijattarieni mukana. Pidä silmällä, -
millä pellolla leikataan, ja kulje heidän jäljessään.
Minä olen kieltänyt palvelijoitani koskemasta sinuun.
Jos sinun tulee jano, niin mene astioille ja juo vettä, -
jota palvelijat ammentavat."
Outoa. Eivät isännät näin suojelleet yleensä palvelijoita, -
eikä varsinkaan ulkomaalaistaustaisia mooabittaria.
Hän oli kieltänyt, ettei saa koskea häneen.
Oli näet tavallista, että seksuaalisesti häirittiin näitä, -
joilla ei ollut mitään arvoa tai heitä tyrkittiin, tönittiin -
tai jollakin tavalla osoitettiin, että sinä olet merkityksetön.
En halua olla kanssasi tekemisissä.
Nyt tämä isäntä sanoi suojelevansa -
ja sanoipa vielä, että saat mennä juomaankin.
No, Ruut oli hyvin hämmentynyt ja onnellinen tästä -
ja meni kasvoilleen maahan: -
"Miten olen saanut armon sinun silmiesi edessä, -
niin että huolehdit minusta, vaikka olen vieras?"
Booas vastasi: "Minulle on kerrottu kaikki, -
mitä sinä olet tehnyt anopillesi miehesi kuoltua, -
kuinka jätit isäsi ja äitisi ja synnyinmaasi ja lähdit kansan luo, -
jota et ennen tuntenut.
Herra palkitkoon sinulle tekosi; -
tulkoon sinulle täysi palkka Herralta, Israelin Jumalalta, -
jonka siipien alta olet tullut turvaa etsimään."
Niin kauniita sanoja!
Ruut oli aivan hämmentynyt.
Isäntä, valtavien peltojen omistaja, -
puhuu hänelle niin kauniisti. Hänelle, Mooabin tyttärelle.
Ja siunaa häntä. Pyytää Israelin Jumalaa siunaamaan häntä.
Ruut sanoi: "Minä olen saanut armon sinun silmiesi edessä, herrani, -
sillä sinä olet lohduttanut minua -
ja puhutellut palvelijatartasi ystävällisesti, -
vaikka en ole yhdenkään sinun palvelijattaresi vertainen".
Booas menee vielä pitemmälle, kun on ruoka-aika.
Eihän sinne kutsuttu tällaisia ulkomaalaistaustaisia yleensä.
Hän sanoo: "Käy tänne ruualle ja kasta palasesi hapanviiniin".
Varovasti, hämmentyneenä ja ihmeissään -
Ruut tulee leikkuuväen sekaan, -
ja tämä isäntä panee hänen eteensä paahdettuja jyviä.
Siitä on todella kauan, kun hän on saanut sellaisia.
Hän kokee sen vähän niin kuin rakkauden osoitukseksi.
Niin kaunis teko hänelle - ja hän söi. Söi tarpeeksensa.
Sitä jäi tähteeksikin. Booas oli pannut niin paljon niitä, -
että hän ei jaksanut kaikkea syödä.
Kun hän siitä vähän hämillään nousi ja lähti -
taas työhön poimimaan anopille tähkäpäitä, sanoo Booas muille: -
"Hän saa poimia myöskin lyhteiden väliltä; -
ja te ette saa loukata häntä.
Voittepa vetää sitomistakin joitakin tähkiä -
ja jättää ne hänen poimittavakseen; ja te ette saa nuhdella häntä."
Mikä turva ja suoja!
Ruutilla oli kokemus siitä, että hän on tullut turvapaikkaan.
Hänellä on joku, joka pitää huolta, puolustaa häntä.
Ei katso ollenkaan kaltoin eikä paheksu.
Ei anna ymmärtää, että olet huono nainen, kun tulet sieltä.
Kun hän menee kotiin, hän kovin innoissaan kertoo: -
"Kuule, on erikoinen se isäntä. -
Tulin sellaiselle pellolle, että olen ihan hämmentynyt."
Noomi kysyy, että kenenkäs pellolla hän on ollut tänään poimimassa.
"Sen nimi on kuulemma Booas. Hän on hyvin ystävällinen minulle.
Hän puhui niin kauniisti ja siunasi minua ja antoi jyviä.
Sitten vielä se tuntui minusta todella hyvältä ja turvalliselta, -
kun hän sanoi, että kukaan ei saa loukata minua.
Nyt minä olen löytänyt hyvin turvallisen työpaikan -
eikä minua pelota huomenaamulla mennä sinne."
Noomi puhkeaa riemuun ja ylistykseen.
"Siunatkoon häntä Herra, joka on osoittanut laupeutta -
eläviä ja kuolleita kohtaan". Hän on sukulaisemme.
Hän on minun sukulaiseni!
Sinäkin olet sukulaiseni, miniäni, joten hän on yhteinen sukulaisemme.
Sitä paitsi - hän on sukulunastajamme.
Herra on johdattanut sinut meidän sukulunastajamme pellolle.
Ruut kysyy: "Mitä se tarkoittaa? En ole kuullut tuollaista sanaa. -
Ei Mooabissa ole sukulunastajia. Mikä se sellainen on?
Onko se niin kuin täti tai setä tai serkku vai mikä se on?"
Ei sinne päinkään! Se tarkoittaa sitä, -
että jos on jossakin vaiheessa elämäänsä menettänyt omaisuutta, -
niin kuin me, kun jouduimme lähtemään nälänhädässä täältä, -
niin sukulunastaja ostaa takaisin ne pellot.
Hän palauttaa kaiken omaisuuden.
Jos sillä, joka köyhänä palaa, -
ei ole poikaa eikä lapsia, -
niin silloin sukulunastajan kuuluu ottaa vaimokseen se nainen, -
pitää hänestä huolta ja saada hänelle jälkeläisiä.
Ensimmäinen jälkeläinen on -
silloin minun lapsenlapseni.
Kun mies ei saanut lapsia, -
niin sukulunastajan ensimmäinen lapsi onkin sen miehen lapsi.
Näin se suku ei häviä sukupuuttoon.
Ruut, olet Herran johdattamana -
löytänyt sukulunastajamme pellolle.
"Hyvä on, tyttäreni, lähde hänen palvelijattariensa mukana, -
niin et joudu sysittäväksi muiden pelloilla".
Tai hyväksikäytettäväksi tai satutettavaksi. Pysy siellä.
Ja kun vähän aikaa kuluu, Noomi huomaa, -
jo vähän olevansa sydämeltäänkin Noomi.
Hän huomaa, että tyttö on tainnut ihastua -
siihen isäntämieheen, Booakseen.
Hän sanoo Ruutille: "Minulla olisi sinulle kaunis tapa lähestyä, -
Booasta, meidän sukulunastajaamme.
Kunnialliselle naiselle ja kunnialliselle miehelle sopiva tapa.
Hän nimittäin on tämän kylän halutuin poikamies.
Itse asiassa hän ymmärtää sinua, Ruut, varmaan siksikin, -
että hänen äitinsä oli portto Raahab -
ja hän on saanut siitä kuulla elämänsä aikana: -
'Äitisi on portto. Ei ollenkaan heprealainen eikä israelilainen.'
Booas ymmärtää sinua paremmin kuin kukaan täällä kylällä.
Hän tietää, mitä on olla muualta tullut -
ja kokea häpeää syntyperänsä tähden."
Hän sanoo erikoisen neuvon: "Nyt on juhlapäivä. -
Sadonkorjuujuhlan aikaan isännät menevät makaamaan -
tähkäpäitten päälle sinne pellolle, -
ettei kukaan tulisi hakemaan omiin säkkeihinsä tähkäpäitä. -
Booaskin menee tänään sinne pellolle yöksi. -
Hämärtyessä mene viitan kanssa tuntemattomana -
sinne lähelle. Katso, miten päin hän alkaa nukkua -
ja miten hän vilttinsä laittaa. -
Kun tulee pimeä ja näet, että hän varmasti nukkuu, -
hiivi hiljaa hänen jalkopäähänsä. -
Ole siellä vain hiljaa. Älä koske häntä. -
Sitten, kun hän herää ja kysyy, kuka sinä olet, -
niin sano hänelle näin: -
'Sinä olet minun sukulunastajani'."
Olipa outo neuvo. Ei hän Mooabissa ollut ikinä kuullut tällaista.
Vähän kummallinen tapa tutustua toiseen ihmiseen.
Sitä paitsi hänhän oli jo rakastunut siihen mieheen.
Miten hän osaisi olla nyt niin hyvin ja kauniisti?
Kyllä hän oli huomannut, että Booas melkein aina tulee -
monesti päivässä jututtamaan häntä pellolle -
eikä katso häntä niin kuin muita palvelijattaria.
Ihan selvästi paljon lämpimämmin, niin kauniisti ja hellästi.
Ehkä hänkin on rakastunut minuun.
Ja niin hän menee hämärän tullessa, lähestyy peltoa.
Booas näkyy ensin syövän ja juovan.
Pysyn vähän piilossa täällä, ettei hän vaan huomaa.
Sitten hän alkaa nukkumaan viljakasan päälle -
ja laittaa peiton jalkojensa päälle.
Kuinkahan kauan pitää odottaa, että hän nukkuu oikeasti?
Kyllä kuorsaus alkaa kuulua.
Pimeä on jo tullut. Kukaan ei voi nähdä.
Ruut lähestyy ja lähestyy - jännittyneenä.
Näytti, että tässä päässä oli ne jalat.
Onkohan se varmaa, kun on niin pimeää?
Minun piti mennä jalkopäähän.
Varovasti hän kohottaa peitettä -
ja menee siihen pitkäkseen ihan vaan hiljaa.
Ei tule uni.
Nyt se sipaisi varpaillaan unissaan.
Herääkö hän? Ei vielä.
Nyt se sipaisi uudelleen varpaallaan kuin kokeillakseen, -
että onko siellä joku, joku hiiri?
Nyt hän herää. Mitä tapahtuu?
"Kuka sinä olet?" kuuluu ääni.
"Minä olen Ruut, palvelijattaresi.
Levitä liepeesi palvelijattaresi yli, -
sillä sinä olet minun sukulunastajani."
Ruutia jännittää ihan valtavasti, mitä nyt tapahtuu.
Kyllä on niin hassua täällä pimeässä vaan jutella -
ja tietää, että se on Booas.
Tein niin kuin Noomi käski.
Ne sanat, mitä tulevat. Ne ovat niin lohdulliset, niin kauniit.
"Herra siunatkoon sinua, tyttäreni! -
Sinä olet osoittanut sukurakkauttasi nyt viimeksi -
vielä kauniimmin kuin aikaisemmin, -
kun et ole kulkenut nuorten miesten jäljessä, -
et köyhien etkä rikkaitten. Ja nyt, tyttäreni, älä pelkää; -
kaiken, mitä sanot, teen minä sinulle. -
Sillä minun kansani portissa jokainen tietää sinut -
kunnialliseksi naiseksi. -
Totta on, että minä olen sinun sukulunastajasi, -
mutta on vielä toinen sukulunastaja, joka on läheisempi kuin minä.
Jää tähän yöksi; jos hän huomenna lunastaa sinut, -
niin hyvä; lunastakoon. -
Mutta jollei hän halua lunastaa sinua, niin minä lunastan sinut, -
niin totta kuin Herra elää. Lepää siinä aamuun asti."
Niin hän lepäsi hänen jalkapohjissaan aamuun asti, -
mutta nousi, ennenkuin kukaan vielä voi tuntea toisensa.
Ja Booas ajatteli: "Älköön tulko tunnetuksi, -
että tuo nainen on tullut tänne puimatantereelle".
Ja hän sanoi: "Anna tänne vaippa, joka on ylläsi, ja pidä sitä".
Kun Ruut piti sitä, hän kaatoi siihen kuusi mittaa ohraa!
Valtava määrä! Sitä oli niin paljon, että tuntui, -
ettei hän saa otettua askeltakaan näin valtavan ohramäärän kanssa.
Ruut tajusi Booasin ajattelevan, -
että jos toinen sukulunastaja meneekin edelle ja haluaa hänet, -
niin ainakin heillä on pitkäksi aikaa Noomin kanssa ruokaa.
Niin hän könttäisee kauhean taakkansa kanssa -
Noomi-anopin luokse.
Ei ole Noomi nukkunut koko yönä.
Kun kuulee askeleiden lähestyvän, tulee kysymään: -
"Kuinka kävi, tyttäreni? Kuinka sinulle kävi? -
Olen rukoillut koko yön mielisuosiota sinulle."
Ruut kertoi kaikki, mitä mies oli tehnyt ja sanonut.
"Nämä kuusi mittaa ohria hän antoi minulle, sanoen: -
'Et saa mennä tyhjin käsin anoppisi luo'".
Silloin Noomi sanoi: "Pysy alallasi, tyttäreni, -
kunnes saat tietää, kuinka asia päättyy; -
sillä mies ei suo itselleen lepoa, -
ennenkuin hän tänä päivänä saattaa asian päätökseen".
Niin Booas menee heti aamulla portille, -
jossa kaikki oikeusasiat ratkotaan.
Hän menee sinne ja kutsuu lähimmän sukulunastajan paikalle -
ja kertoo asiansa.
Niin tämä toinen sukulunastaja sanoo: -
"Niin, siellähän on suuret pellot. -
Heillä oli suuret pellot. -
Kyllä minä nämä pellot lunastan itselleni."
Booas sanoo, että tähän liittyy toinenkin juttu.
Olet Noomin lähin sukulunastaja, mutta hänellä on miniä, -
Mooabin tyttäriä, eikä miniällä ole lasta.
Pellon mukana tulee vaimokin, mooabilainen.
"Pois se minusta. Olen kunniallinen mies. -
En halua Mooabin tyttäriä vaimokseni. -
Ei! Olkoon koko pelto! En koske enkä kajoa sellaiseen."
Niin Booas sanoo: "Sitten minä lunastan sen. -
Tyttöineen päivineen. Tulkoon hän minun vaimokseni."
Ja niin kävi. Booas lunasti omaisuuden -
ja tytön itselleen vaimoksi.
Ja Noomi hykerteli. Uudet häät!
Hän valmisteli innoissaan. Nämä ovat rakastuneita.
Tämä on rakkausavioliitto, Jumalan johdattama avioliitto.
Tämä on siunaus.
Hänen sydämensä alkoi kuplia. Ehkä minun elämäni on kääntynyt.
Minä en enää ole Maara, vaan taidan taas olla Noomi, 'onnellinen'.
Ehkä saan vauvan syliini hoidettavaksi. Sylini ei enää ole tyhjä.
Ehkä Jumala on niin armollinen, -
että kaikkien murheitteni jälkeen minulle annetaan vielä lapsi.
Innoissaan hän hykertelee, laulelee ja järjestelee niitä hääjuhlia.
Hän tietää, -
että nyt Ruut pääsee rakkaudelliseen avioon -
miehen kanssa, joka oikeasti välittää hänestä.
Ei vain siksi, että sattuu olemaan sukulunastaja.
Niin Booas otti Ruutin ja yhtyi häneen.
Herra antoi hänen tulla raskaaksi.
Siitä meni, kuten tavallista on, noin yhdeksän kuukautta -
ja syntyi poikalapsi.
Niin ihana ja niin suloinen ja niin kaunis.
Se tuotiin Noomin syliin. Silloin vaimot sanoivat Noomille: -
"Kiitetty olkoon Herra, joka tänä päivänä salli sinun -
saada sukulunastajan. Hänen nimensä tulee kuuluisaksi Israelissa. -
Hän on virvoittava sinua, ja hänestä on tuleva -
sinun vanhuutesi tuki, sillä miniäsi, joka rakastaa sinua, -
on hänet synnyttänyt, hän, joka on sinulle parempi -
kuin seitsemän poikaa." Totta!
Ruut on parempi kuin seitsemän poikaa.
Kaksi minulla oli ja molemmat menetin, -
mutta Ruut on enemmän kuin seitsemän poikaa.
Hänen kanssaan on niin hyvä elää. On minulla niin hyvä miniä.
Niin Noomi otti lapsen, pani sen helmaansa -
ja rupesi sen hoitajaksi.
Kaikki kehtolaulut, mitä ikinä hän muisti, hän lauloi lapselle.
Lauloipa siinä Mirjaminkin voiton- laulun siitä, -
kun Kaislameri oli ylitetty, ja filistealaiset, -
faraon joukot, oli tuhottu. Senkin hän lauloi lapselle.
Hän lauloi kaikenlaiset psalmit -
ja kaikenlaiset laulut Jumalan armosta ja hyvyydestä -
ja rakkaudesta ja siitä, että on olemassa hyviä loppuja asioille.
Ei aina käy huonosti. Ei aina vain viedä.
Kun Jumala kääntää asiat, -
voikin tulla toisenlainen aika hänen elämäänsä niin kuin nyt.
Ruut ja Booas halusivat antaa pojalle nimen Oobed.
Ei Noomi tiennyt silloin vielä, -
mutta me tiedämme, -
että Oobed ajallansa sai Iisain.
Ja Iisai ajallansa sai Daavidin, -
josta tuli kuningas. Oobed oli kuninkaan isoisä.
Kaikki Booaksen rikkaus tuli -
Ruutin rikkaudeksi. Kaikki se hyvinvointi, arvostus, kunnia -
ja kunnioitus tuli Ruutille.
Ei kukaan koskaan maininnut enää, että hän on Mooabin tytär, -
vaan että sukulunastaja oli lunastanut hänet siihen sukuun.
Hän oli tehnyt Ruutista 100-prosenttisen perillisen, -
kunnioitetun, arvostetun, rakastetun naisen, -
joka kuuluu heihin, kuuluu samaan sukuun -
ja on perillinen. Ruut oli uskollinen -
ja hänen uskollisuutensa palkittiin sellaisella tavalla -
että siitä sai siunauksen sekä hänen anoppinsa -
että lapsensa tai lapsenlapsensa.
Ja Booas oli onnen poika.
Häntä oli niin paljon syrjitty äitinsä taustan vuoksi.
Hän sai vaimon, joka rakasti häntä ja jota hän rakasti.
Hän sai kasvatustehtävän, jota hän onnellisena ja mielellään teki:
kasvattaa poikansa Jumalan tuntemiseen ja oppimaan sen, -
että kun Jumala kääntää kohtalon, se on lopullisesti kääntynyt.
Hän sai kertoa pojalleen Oobedille, -
että minun äitini uskoi Israelin Jumalaan -
ja oli rohkea nainen.
Siksi koko hänen sukunsa pelastui punaisen nauhan avulla.
Kaikki muut Jerikossa kuolivat, mutta minun äitini ei.
Minun isäni Salmon rakastui minun äitiini Raahabiin, -
ja meillä oli oikein mukava koti.
Nyt minä saan rakastaa sinun äitiäsi, -
niin kuin minun isäni rakasti minun äitiäni -
eikä menneisyydellä ole merkitystä.
Ruutin arvo on ihan muissa asioissa.
Hän on täydellisesti lunastettu ja rakastettu -
eikä kellään ole oikeutta vedota enää hänen menneisyyteensä.
Sinä voit valita kuin Ruut.
Sinä voit valita, kenen siipien suojaan menet.
Booas on esikuva Jeesuksesta, -
sukulunastajasta, joka on lunastanut joka ikisen -
tyttären ja pojan, -
joka Adamin ja Eevan syntiinlankeemuksen vuoksi -
on tuomittu kuolemaan.
On tuomittu häpeään.
On tuomittu olemaan ei mitään, merkityksetön, arvoton.
Häpeän kantaja.
Jeesus on levittänyt viittansa.
Hän on kuin kanaemo, joka kokoaa poikasensa siipiensä suojaan.
Jokainen, joka varovasti tai rohkeasti -
uskaltaa tulla Hänen siipiensä suojan alle, -
saa turvan ja suojan ja armon.
Hän sukulunastaa jokaisen.
Ei taustan takia, -
vaan siksi, että Hän rakastaa.
Hän rakastaa jokaista, joka on tuomittu kuolemaan, -
jolla ei ole tulevaisuutta ilman Häntä.
Hän on valmis ottamaan hoiviinsa, antamaan huolenpidon arkeen, -
antamaan turvan, antamaan suojan, -
antamaan täyden perintöosuuden Isänsä kodista, -
suvustaan, taivaallisen perintöosuuden.
Täysvaltaisesti. Iankaikkisen ja ihmeellisen.
Ja kaikki rakkaudesta.
Eikä hän koskaan viittansa alle tulevan, -
sukulunastetun, menneisyyteen enää puutu.
Oli siellä sitten minkälaisia tappioita, epäonnistumisia, -
rikoksia. Oli miten pahamainen ja huonomainen tahansa.
Oli ollut miten häväisty, pilkattu ja huonona pidetty, -
Hän ei koskaan sanallakaan puutu tähän puoleen, -
vaan Hänen rakkautensa on täysillä läsnä.
Hän kietoo rakkauteensa. Hän ympäröi omaan rakkauteensa.
Hän puhuu kunnioittavasti ja suloisesti ja siunaavasti.
Hän antaa täydet oikeudet myös toisten edessä.
Hän jopa taistelee toisten edessä, -
jos joku meinaa satuttaa sitä, joka Hänen siipiensä alle tulee.
Hän puolustaa. Hän ärähtää, jos joku loukkaa.
Hän sanoo: "Minä olen ottanut hänet siipieni suojaan. -
Minä olen lunastanut hänet. Älkääpäs koskeko häneen! -
Minun vereni, ihmeellinen verivaippani, suojaa häntä. -
Iankaikkisesta iankaikkiseen minä olen ottanut hänet omakseni. -
Hän on minun ikioma rakkaani. Ei ole lupa koskea häneen. -
Ei ole lupa satuttaa häntä. Ei ole lupa loukata häntä, -
sillä hän on minun morsiameni.
Häntä minä syvästi rakastan -
ja hänestä olen maksanut niin kalliin hinnan, -
ettei sellaista ole koko maailmassa. -
Olen maksanut sen kalliilla verelläni, ostanut itselleni -
eikä sitä voi kukaan koskaan ottaa pois. -
Se on ikuisesti maksettu hinta. -
Olen sitoutunut tähän rakkauteen. En puoleltani koskaan hylkää, -
ellei se, joka on tullut minun viittani alle, -
valinnut turvata minuun, -
ellei se omalta puoleltaan lähde pois. -
Niin me aina iankaikkisesta iankaikkiseen -
tulemme elämään yhdessä -
ja rakastamaan toinen toistamme.
Me tulemme juhlimaan kodissa, jonka olen valmistanut.
Se on kaikin puolin ihana, sopiva ja hyvä koti.
Siellä ei ole murhetta, ei kuolemaa, ei pelkoa, -
ei häpeää, ei halveksuntaa, ei keskinäistä kilpailua, -
ei häpäisyä. Kaikki entinen on mennyt.
Siinä kodissa minun Isäni tulee -
ja lempeästi kuivaa kyyneleet poskipäiltä ja sanoo: -
'Tervetuloa kotiin! -
Ei ole sinulla enää koskaan murhetta -
ja olet aina rakastettu.
Minun Poikani on maksanut niin kovan hinnan.
Sinä kuulut Isän kotiin ja Isän perheeseen ikuisesti.
Kaikki, mikä on minun, niin Poikani tähden, -
Hänen maksamansa hinnan tähden, se on myös sinun. -
Kaikki kuuluu sinulle.'"
Isä, Jeesuksen nimessä -
auta meitä valitsemaan oikein. Auta meitä valitsemaan -
iankaikkisia asioita, niitä, jotka kestävät.
Niitä, joista on maksettu niin suuri hinta.
Auta meitä pitämään arvossa se hinta, mikä meistä on maksettu.
Isä, Jeesuksen nimessä, kiitos Sinun armostasi, -
laupeudestasi, hyvyydestäsi ja rakkaudestasi.
Kiitos siitä, että Sinä olet valmis ottamaan omaksesi jokaisen, -
joka tulee Sinun tykösi. Et Sinä hylkää etkä petä.
Et Sinä jätä yksin ongelmien ja vaikeuksien kanssa, -
vaan Sinä olet huolenpitäjä, -
joka rakkaudella ja lempeydellä pidät huolta pikkutarkasti.
Sinä otat syliin ja kuivaat kyyneleet.
Sinä iankaikkisesta iankaikkiseen rakastat -
ja annat kaiken sen, mistä on maksettu hinta perintöosuutena.
Sinä TV7:n katsoja voit tukea -
tämän ohjelman tuotantoa soittamalla numeroon -
0600-10177.
Puhelun hinta on noin 12 euroa.
Voit antaa tukesi myös pankkitilin kautta, joka näkyy kuvaruudussa.
Muistathan käyttää ruudussa näkyvää viitenumeroa, -
niin tukesi kohdistuu juuri tämän ohjelman tuotantoon.
Lämmin kiitos tuestasi!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare