Kysy menneiden aikojen suurilta, -
mistä kunniansa kudottiin.
Kysy, milloin matkansa varrella -
vaihtui vaatteensa taivaallisiin.
Moorian vuorella, -
Moorian vuorella...
Lämpimästi tervetuloa tänään seikkailemaan -
Mooseksen elämäntarinan pariin.
TV7:n katsoja, olet tervetullut mukaan -
tutustumaan tarkemmin Mooseksen elämään.
Jumala ei koskaan toimi mielijohteesta -
eikä Hänen suunnitelmissaan ole tyhjiä kohtia.
Hänen johdatuksensa on aina pikkutarkka ja täsmällinen.
Kun Hän kutsuu ihmisen johonkin tehtävään, -
Hänen koulutuksensa on sen tehtävän mukainen.
Ihminen itse päättää, luottaako Jumalaan -
vai katsooko asioita ihmisen silmin.
Israelissa elettiin aikaa, -
jolloin ei enää muistettu Joosefia.
Siitä oli kulunut jo niin kauan.
Faraot olivat unohtaneet.
Israelin kansa oli ollut liki 400 vuotta Egyptissä.
Se alkoi olla uhka.
Faraon lähimpien neuvonantajien mukaan tuo kansa oli niin suuri, -
että jos se nousee meitä vastaan, olemme heikoilla.
Heidät pitää panna orjatöihin, etteivät pääse yhdistymään.
Niin heillä teetätettiin rajusti töitä.
Ruokaa kyllä sai, mutta orjatyö oli raskasta.
Paljon käytettiin väkivaltaa.
Israelilaisia piiskattiin kovempaan työhön.
Sitten farao keksi, että jos syntyy poikalapsi, -
niin käsketään kätilöiden tappaa ne.
Synnytyksessä lapsi kuoli, mutta oli Herraa pelkääväisiä kätilöitä.
He eivät tappaneet poikalapsia.
Kun farao ihmetteli, miksi niitä ei tapeta, he sanoivat: -
"Israelilaisnaiset ovat toisenlaisia kuin egyptiläiset naiset. -
He ovat niin vahvoja, että ehtivät jo synnyttää, -
ennen kuin me tulemme paikalle."
Niin farao keksi uuden konstin.
Hinnalla millä hyvänsä israelilaisten poikalasten tulo loppuu.
Hän antoi määräyksen: jos taloon syntyy poikavauva, -
se on heitettävä Niilin virtaan. Tyttölapset saavat elää.
Eräässä leeviläisessä perheessä oli juuri alettu odottaa lasta.
Heillä oli jo yksi tyttö ja yksi poika.
Painajainen alkoi, kun he kuulivat tästä laista.
Entä, jos tämä lapsi on poika...?
Salaa äiti saattoi odottaa ja toivoa, että se olisi tyttö, -
että ei joutuisi vaikeuksiin, mutta samalla hän alkoi miettiä: -
Jos se on poika, en kyllä millään heitä lastani Niilin virtaan.
Siellä krokotiilit liikkuvat ja syövät ne lapset. En heitä!
On oltava joku muu konsti!
Kun synnytyksen aika tuli, perheessä jännitettiin kovin, -
onko tyttö vai poika.
Kun lapsi tuli näkyviin, alkoi painajainen. Se on poika!
Se ei ollutkaan hetki, jossa isä ja äiti riemusta hyppivät: -
"Se on poika! Hienoa! Upeaa!" Kaikki pelot nousivat pintaan.
Miten he voivat säilyttää tämän lapsen -
ja säilyä itse hengissä?
He päättivät, että pidetään lasta hiljaa, -
niin että se ei koskaan itke.
Näin naapurit eivät tiedä, että meidän talossamme on vauva.
Mirjamia ja Aaronia kiellettiin kertomasta naapureille vauvasta.
Ei saa kertoa kenellekään pojasta, -
koska muuten meiltä otetaan tämä vauva pois.
Se oli perheen yhteinen salaisuus. Varmasti rukoiltiin: -
"Herra, varjele tämä vauva. Anna meille viisautta, mitä tehdä."
Alkuun meni aika hyvin. Vauva ei itkeskellyt, -
mutta kun ikää tuli, sitä oli yhä vaikeampaa pitää salassa.
Niin äiti mietti, mitä tehdä ja keksi konstin.
Hän punoi korin omaa pientä vauvaa varten.
Hän siunasi lapsen koriin.
Viimeisen kerran rutisti häntä: "Luovutan sinut Jumalalle. -
Kaikkivaltiaan Jumalan huostaan ja suojelukseen. -
Niilille en sinua anna."
Hän laittoi vauvan koriin. Kyyneleet sokaisivat hänen silmänsä.
Isä itki. Isoveli itki. Mirjam itki.
Äiti kysyi Mirjamilta palvelusta: -
"Minä laitan tämän Niiliin lähelle sitä paikkaa, -
jossa faraon tytär käy aina uimassa. -
Mene sinne pensaikkoon. -
Näet, mitä tapahtuu. Jos tarvitaan imettäjää, -
niin kerro, että sinä tiedät sellaisen. -
Ei sinun tarvitse kertoa, että se on vauvan äiti. -
Mutta kerro, että tiedät ja voit tulla hakemaan imettäjän. -
Muuta ei tarvitse. Seuraat vain tapahtumia ja tulet kertomaan."
Tyytyväisenä ja onnellisena, mistään vaarasta tietämättömänä -
rakkaudella valmistetussa pehmoi- sessa korissa Mooses-vauva nukkuu.
Paitsi, että hän ei silloin ollut Mooses.
Raamattu ei kerro, mikä oli isän ja äidin hänelle antama nimi.
Hän nukkuu siellä, ja Mirjam seuraa pensaan takaa.
Mitä tapahtuu? Tuleeko prinsessa tänään uimaan?
Hän varmasti siellä myös pyytää: -
"Rakas Jumala, varjele minun veljeäni ja lähetä se prinsessa."
Sieltä alkaa kuulua naisten kalkatus.
Palvelijattaret ottavat vaatteita pois -
prinsessan päältä. Silloin prinsessa huomaa: -
"Tuolta korista taitaa kuulua jotain ääntä, ihan pientä, hentoa. -
Käyttekö hakemassa tuon korin tänne?"
Ja palvelijat käyvät hakemassa korin.
Kun kansi nostetaan, sieltä kuuluu se ääni, -
jonka Jumala on viisaudessaan laittanut kaikille vauvoille.
Se äänenkorkeus on sellaisella kohdalla, -
että kuka ikinä suhteellisen terve sen kuulee, -
ei voi olla reagoimatta siihen.
Syntyy alitajuinen tarve suojella sitä pientä elämänalkua.
Juuri silloin Mooses päästää -
tuon ihanan, Jumalan suunnitteleman äänen taajuuden.
Ja prinsessa näkee, miten ihana lapsi!
Hän ei ole itse saanut lasta, vaikka kuinka on toivonut.
Hänessä syntyi tahto: "Haluan olla tälle ihanalle vauvalle äiti -
ja suojella häntä kaikelta pahalta.
Tämä varmaan on heprealaisten lapsi, mutta onhan se niin ihana."
Ja hänessä jo syttyivät äidilliset vaistot.
Siihen juoksee Mirjam pensaikosta aivan jännittyneenä -
ja miettii, miten sanoa prinsessalle asiansa.
Hän sanoo: "Menenkö kutsumaan sinulle heprealaisen imettäjän, -
joka voi imettää sen lapsen sinulle?"
Ja faraon tytär sanoi hänelle: "Mene!"
Niin tyttö meni ja kutsui äidin paikalle, Mooseksen äidin.
Ja faraon tytär sanoi hänelle: "Ota tämä lapsi ja imetä se minulle, -
niin minä maksan sinulle siitä palkan".
Ajatelkaa, millainen Jumala meillä on.
Aina, kun olemme kuuliaisia ja teemme uskontekoja, -
luotamme Kaikkivaltiaaseen Jumalaan, -
otamme riskejä, jotka eivät ole inhimillisesti mahdollisia -
ja joihin liittyy sellaista vaaraa, jonka vain Jumala voi hoitaa, -
niin Hän myös maksaa palkan uskollisuudesta.
Hän aina palkitsee uskolliset.
Niin äiti sai muutamaksi vuodeksi -
jättää kaikki elantohuolet. Prinsessa maksaa hyvin siitä, -
että hän omaa lastaan saa hoitaa ja imettää!
Ja pitää tämän lapsen, jota hän niin kovin rakasti.
Kolme kuukautta hän oli antanut kaiken rakkautensa ja hellyytensä.
Hänen ei tarvinnut luopua ikuisesti. Lapsi sai jäädä henkiin.
Ehkä noin 2-3 vuoden ajan, -
ihmisen tärkeimmät elinvuodet, ne varhaiset vaiheet -
tämä vauva sai kaiken rakkauden.
Hän sai kuulla -
kaiken mahdollisen Kaikkivaltiaasta Jumalasta, Jumalan huolenpidosta -
ja siitä, että hänellä tulee olemaan erityinen tehtävä -
Jumalan suunnitelmissa. Kaikista saman ikäisistä olet näet -
ainut poika, joka olet jäänyt henkiin israelilaisista.
Hänelle kerrottiin, että Jumala on antanut lupaukset, -
että tulee päivä, jolloin muutamme pois Egyptistä.
Takaisin sinne Luvattuun maahan, -
mistä silloin Jaakob perheineen tuli, kun oli kova nälänhätä.
Vain Egyptissä oli ruokaa. Herra näin varjeli.
Niitä tuli vain 70 silloin, mutta nyt on miljoonia.
Herra on niin hyvin siunannut Israelin kansaa.
Kaiken tämän rakkaudella annetun tiedon, -
äidinmaidossa saadun informaation -
Mooses sai itselleen, vaikkei vielä osannut paljon puhua.
Hänen sydämensä kuitenkin ymmärsi.
Sitten tuli päivä, jolloin prinsessa toteutti lupaamansa.
Kun lapsi oli kasvanut, -
tuli käsky prinsessalta: "Tuotko nyt sen lapseni tänne hoviin."
Niin äiti luovutti hänet. Siunasi varmaan hänet -
isän ja sisarusten kanssa sille matkalle, -
niin että kaikkina hänen päivinään olisi Jumalan varjelus ja suoja.
Että Jumala jotenkin kääntäisi tämänkin kansan siunaukseksi.
Siinä vaiheessa prinsessa antoi tälle pojalle nimen.
Poika oli tottunut toisenlaista nimeä kuuntelemaan ja tottelemaan.
Sille toiselle nimelle annetut tiedot ja ymmärrys Israelin kansasta -
olivat kaikkein syvimmällä tämän pojan sydämessä.
Sitten leikki-ikäisenä hän sai nimen Mooses.
Nimi tarkoittaa 'vetää ylös'.
Hänet oli 'vedetty ylös' Niilistä.
Mooses sai parhaan kasvatuksen, mitä voi olla siinä maassa.
Hän sai huippukoulutuksen.
Hänelle opetettiin kaikkinainen viisaus.
Hän sai mielettömän johtaja- koulutuksen.
Hänestä oltiin näet tekemässä johtajaa, tulevaa faraota.
Häntä varten oli valmiit suunnitelmat.
Tämän prinsessan poika, Mooses, on seuraava hallitsija.
Hän sai kaiken tiedon egyptiläisistä tavoista, kulttuurista, -
elämästä, siitä, mitä arvostetaan, mitä ei.
Mitä saa tehdä ja mitä ei.
Osoittautui, että hän oli viisas ja oppi nopeasti.
Paljon hyviä asioita alkoi kasvaa hänen sydämessään.
Siellä pohjalla olivat -
ne äidin ja isin ja siskon ja veljen -
rakkaudella kerrotut sanat ja tieto siitä, -
että hänen valtansa alla olevat heprealaiset ovat -
hänen veljiään ja siskojaan.
Kaksi ihan oikeasti ja muut samaan heimoon kuuluvina.
Mooses alkoi saada ideoita.
Kun minä tulen valtaan Egyptissä, minä muutan tämän tilanteen.
Minä helpotan heidän olojaan. He eivät ole enää orjia, -
vaan he saavat hyvän aseman. He voivat olla paimentolaisia, -
kuten he aikoinaan olivat Joosefin aikana.
Minä annan heille vapauden, kun minä olen vallassa.
Kun hän joskus kaukaa katsoi, mitä hänen veljilleen tehtiin, -
hänen sydämeensä sattui niin kovin.
Hänen oli niin vaikea hyväksyä sitä, ettei voi vielä auttaa heitä.
Kerran hän lähti käyskentelemään ikävissään heimonsa pariin.
Kun hän siinä käyskenteli, -
hän näki, -
että hänen veljiensä oli tehtävä raskasta työtä.
Oi voi! Kuinka se sattui! Nyt sattui niin syvälle, -
ettei Mooses sitä kestänyt.
Egyptiläinen hänen silmiensä edessä siinä vieressä löi kuin koiraa, -
löi kuin jotain, jolla ei ollut minkäänlaista arvoa.
Silloin ajattelematta seurauksia hän kurkisti sivuilleen -
ja kauemmaksi ja huomasi, ettei ole ketään paikalla.
Kukaan ei ole näkemässä. Saman tien hän surmasi sen egyptiläisen, -
joka oli niin pahoin tehnyt hänen heimoveljelleen.
Hän kaivoi nopeasti kuopan, peitteli ja laittoi sinne.
Hän sanoi heimoveljelleen, että pelasti tämän hengen.
Tämä egyptiläinen ei enää koskaan tee hänelle pahaa.
Hän ajatteli tehneensä hyvän työn heimoveljilleen.
Hän ajatteli, että ehkä hän nyt oli aloittanut kansansa vapauttamisen.
Tämä oli hänen ensimmäinen tekonsa.
Seuraavan kerran tullessani heimo- veljet tajuavat heti, -
että olen heidän puolellaan. Olen yksi heistä, koska tein tämän.
Minulla on tuki ja joukot siellä, -
jotka koko ajan auttavat minua tässä tehtävässä.
Mutta kun hän tuli uudelleen toisena päivänä, -
hän näki kaksi heprealaista heimo- veljeään tappelemassa keskenään.
Hän sanoi syylliselle: "Miksi lyöt toveriasi?"
Tämä vastasi: "Kuka on asettanut sinut -
meidän päämieheksemme ja tuomariksemme? -
Aiotko tappaa minutkin, niinkuin tapoit egyptiläisen?"
Ai, se on tullut ilmi?
Heprealaiset eivät pitäneetkään sitä omana salaisuutenaan.
Se on tullut julki, ja egyptiläisetkin tietävät.
He eivät tajunneetkaan, että olen heidän puolellaan.
Sitä varten olen varmaan syntynytkin, että vapautan heidät.
Se meni faraon korviin. Farao etsi Moosesta tappaakseen hänet.
Mooses tiesi, että hänellä ei ole vaihtoehtoja.
Ilman mitään mukanaan Mooses lähti faraota pakoon.
Hän pysähtyi Midianin maahan ja istahti eräälle kaivolle.
Siinä upeassa faraon hovin asussa -
hän istuu kaivolla ja katselee sitä menoa.
Mitähän minulle nyt tapahtuu?
Mihin pitäisi nyt mennä ja mitä tehdä?
Siinä hänen katsellessaan paimenet tulivat -
ja ajoivat vettä ammentamaan tulleet naiset pois.
Silloin Mooses nousi. "Eihän noin saa tehdä! -
Naiset ovat tärkeällä asialla hakemassa vettä kaivolta. -
Ei heitä saa kohdella noin!"
Niin hän meni ja auttoi heitä ja juotti myös heidän lampaansa.
Ja kun he tulivat isänsä Reguelin luo, isä ihmetteli: -
"Kuinka te tänään näin nopeasti tulitte. Yleensä kestää kauemmin."
He vastasivat: "Egyptiläinen mies auttoi meitä paimenten käsistä, -
ammensipa vielä vettäkin meille ja juotti lampaat".
"Missä hän on? Miksi te niin jätitte miehen? -
Kutsukaa hänet aterioimaan meidän kanssamme."
Ja Mooses suostui asumaan sen miehen luona, -
ja tämä mies antoi Moosekselle tyttärensä Sipporan vaimoksi.
Pian Sippora synnytti pojan, -
ja Mooses antoi hänelle nimen Geersom.
Se tarkoittaa 'Minä olen muukalainen vieraalla maalla'.
Vaikka hänellä oli nyt perhe paimentolaisten parissa, -
niin kaikki oli niin outoa ja vierasta, niin kummallista.
Hän oli sentään ollut jo vuosikymmenet hovissa.
Ei siellä tehty tällaisia töitä. Ei arki ollut tällaista ollenkaan.
Siellä oli palvelijat. Hänen hipiänsä oli hyvin sileä.
Ei hänen ollut tarvinnut tehdä karkeaa työtä eikä tarttua toimeen.
Hän sanoi vain palvelijoille, mitä milloinkin piti tehdä.
Hän luki kirjojansa ja mietiskeli syntyjä syviä ja tärkeitä asioita.
Hän opetteli, miten johdetaan kansaa.
Niin hän luuli, -
mutta kun Jumala lähtee viemään omiin johtotehtäviinsä, -
Hän antaa ihan omanlaisensa koulutukset.
Niitä eivät Egyptin viisaat osaa antaa.
Jumala oli jo aloittanut johtaja- koulutuksensa hänen elämässään -
samalla hetkellä, kun hän tappoi egyptiläisen.
Mooses ei tiennyt, että hän olikin Jumalan koulussa ehkä 1. luokalla.
Siellä erämaassa paimenessa -
riisuttiin omavoimaisuus.
Moosekselta riisuttiin kaikki se inhimillinen, -
minkä varaan hän oli silloisen elämänsä rakentanut, -
minkä varassa hän oli unelmoinut Israelin vapauttamisesta.
Minkälaisten tietojen ja taitojen varaan hän oli ajatellut, -
että se vapauttamistehtävä pitää rakentaa, -
jota hän sydämessään kantoi ja josta unelmoi.
Mitä kauemmin hän oli erämaassa paimenessa, -
sitä mahdottomampi toteuttaa siitä tehtävästä alkoi tulla.
Tuntui vain siltä, että ei ole enää mitään mahdollisuuksia.
Hän on menettänyt jo sen, mihin hänet oli varmaan tarkoitettu.
Hän katui valtavasti sitä, että löi sen egyptiläisen maahan.
Hän kävi läpi sitä, että hänen tarkoituksensahan oli hyvä.
Hän oli 40-vuotias ja luuli, että silloin hänen tehtävänsä alkaa.
Silloin hänellä oli voimia ja hyvä johtajakoulutus -
ja hän pystyi astumaan kansansa eteen johtajana.
Ja nyt täällä paimenessa -
opettelemassa, miten hoidetaan -
mää-ää-mää-ää-laumaa.
Aina joku määki, ja hän oppi suojelemaan niitä lampaita.
Hän sydäntään muutettiin ja muutettiin ja muutettiin.
Hänen sydämeensä tuli lempeyttä, jota ei ollut siellä Egyptissä.
Hän alkoi nähdä pienen karitsan kipua, -
kun se oli satuttanut ja haavoittanut itseään.
Hän näki, miten lammaslaumaa rakkaudella hoidetaan/kuljetetaan.
Hänen sydämensä oli aivan kuin toisen miehen sydän.
Oli kulunut liki 40 vuotta.
Hän oli ahavoitunut, auringon paahtama -
ja tottunut tähän elämään.
Oma poika oli jo liki 40-vuotias -
ja eli jo oman perheen kanssa. He olivat mummo ja ukki.
Mutta silloin tällöin hänen sydämessään oli se unelma, -
jonka hän missasi lyömällä egyptiläisen maahan.
Ehkä hän hiljaa sanoi: "Jumala, ymmärräthän, -
että minulla oli hyvä tahto. Minä halusin auttaa veljiäni.
Vieläkin niin toivoisin, että veljieni tuska muuttuisi, -
heidän elämänsä tulisi helpommaksi ja heidät voitaisiin vapauttaa.
Nyt minä en voi enää tehdä mitään, mutta sinä voit. Tee jotain."
Ja eräänä päivänä paimenessa hän katselee hyvin ihmeissään, -
mitä ihmettä tuolla tapahtuu. Tämä on tuttu paikka.
Olen ollut täällä lukemattomia kertoja, mutta tuota en ole nähnyt.
On niin kuin pensas palaisi eikä kuitenkaan pala.
Hän päättää mennä lähemmäksi.
Hän astelee pensasta kohti ja ihan selvästi se ei pala!
Siinä on kuitenkin tuli! Hän katsoo sitä ihmeissään.
Mikähän tuo on? Täytyy ottaa selvää.
Hänen tultuaan lähelle -
pensas alkaa puhua hänelle hänen omalla nimellään!
"Mooses!"
"Tässä olen."
"Älä tule tänne! Riisu kengät jalastasi, -
sillä paikka, jossa seisot, on pyhä maa."
Ensin toinen kenkä, -
sitten toinen kenkä.
Mooses tietää kohdanneensa jotain ihmistä suurempaa.
Hän odottaa, mitä nyt tapahtuu. Ja puhe jatkuu: -
"Minä olen sinun isäsi Jumala..."
Ai, minun isäni Jumala? Sen, joka oli heprealainen mies?
Häntä on välillä ollut niin ikävä.
"Aabrahamin Jumala, Iisakin Jumala ja Jaakobin Jumala".
Niin, niistä äiti kertoi, kun olin ihan pieni.
Hän aina kertoi Aabrahamista, Iisakista ja Jaakobista.
Se on minulle niin turvallista, niin kaunista ja ihanaa.
Ai, se Jumala?
Ja Mooses peitti kasvonsa, sillä hän pelkäsi katsoa Jumalaa.
Ja Herra sanoi: "Minä olen nähnyt kansani kurjuuden Egyptissä -
ja kuullut heidän huutonsa sortajainsa tähden; -
niin, minä tiedän heidän tuskansa. Sentähden minä olen astunut alas -
vapauttamaan heidät egyptiläisten kädestä -
ja johdattamaan heidät siitä maasta hyvään ja tilavaan maahan, -
maahan, joka vuotaa maitoa ja mettä..."
"Niin mene nyt, minä lähetän sinut faraon tykö..."
Ai, faraon tykö? Ai, faraon tykö!
"...ja vie minun kansani, israelilaiset, pois Egyptistä."
Samassa hän muistaa, mitä heprealaiset sanoivat: -
"Mikä sinä olet määräilemään meitä?"
Mooses sanoi, vaikka pelottikin sanoa: -
"Mikä minä olen menemään faraon tykö -
ja viemään israelilaisia pois Egyptistä?"
Ja se ääni sanoi: "Minä olen sinun kanssasi; -
ja tämä olkoon sinulle tunnusmerkkinä, -
että minä olen sinut lähettänyt: -
kun olet vienyt kansan pois Egyptistä, -
niin te palvelette Jumalaa -
tällä vuorella".
Ai, tällä vuorella? Minä olen paimentanut 40 vuotta ja surrut, -
etten enää saa koskaan toista mahdollisuutta, -
että missasin oman tilaisuuteni. Olisin voinut vapauttaa kansan, -
mutta menetin sen mahdollisuuden.
Ai, tällä vuorella? Palaammeko tänne?
Mooses sanoi Jumalalle: "Katso, kun minä menen israelilaisten luo -
ja sanon heille: 'Teidän isienne Jumala on lähettänyt minut -
teidän luoksenne', ja kun he kysyvät minulta: 'Mikä hänen nimensä on?'
niin mitä minä heille vastaan?" "Minä olen se, joka minä olen".
"Sano israelilaisille näin: -
'Minä olen' lähetti minut teidän luoksenne".
"Sano israelilaisille näin: Herra, teidän isienne Jumala, -
Aabrahamin Jumala, Iisakin Jumala ja Jaakobin Jumala, lähetti minut -
teidän luoksenne; tämä on minun nimeni iankaikkisesti, -
ja näin minua kutsuttakoon sukupolvesta sukupolveen.
Mene ja kokoa Israelin vanhimmat ja sano heille: -
Herra, teidän isienne Jumala, Aabrahamin, Iisakin -
ja Jaakobin Jumala, on ilmestynyt minulle ja sanonut: -
'Totisesti minä pidän teistä huolen ja pidän silmällä, -
mitä teille tapahtuu Egyptissä. Ja minä olen päättänyt näin: -
minä johdatan teidät pois Egyptin kurjuudesta...
Ja he kuulevat Sinua. Niin mene sitten, sinä ja Israelin vanhimmat, -
Egyptin kuninkaan tykö, ja sanokaa hänelle: -
'Herra, hebrealaisten Jumala, on kohdannut meitä.
Anna siis meidän mennä kolmen päivän matka erämaahan -
uhraamaan Herralle, Jumalallemme.'
Mutta minä tiedän, että Egyptin farao ei tule päästämään teitä, -
mutta minä käännän -
hänen sydämensä vitsauksilla.
Ja egyptiläiset tulevat antamaan kaikki rikkautensa.
Minä vaikutan sen niin, että köyhinä ette lähde.
'Katso, he eivät usko minua eivätkä kuule minua, vaan sanovat: -
'Ei Herra ole sinulle ilmestynyt.'"
Hän oli hyvin epävarma. Herra käski hänen tehdä tunnustekoja.
"Mikä sinulla on kädessäsi?" Kun Herra kutsuu tehtäviinsä, -
hän pyytää sitä, mitä on, eikä sitä, mitä ei ole.
Mooses vastasi: "Sauva". Sitä työkalua tulet käyttämään -
tehtävässäsi. Sinun sauvasi, joka on sinulle tuttu.
Heitä se maahan. Se muuttuu käärmeeksi. Tartu sen pyrstöön.
Se muuttuu taas sauvaksi. Pane käsi poveesi. Ota pois.
Se on spitaalinen. Pane takaisin poveesi ja ota pois. Se on terve.
Vielä sellainenkin, että kun heität vettä Niilin maahan, -
se muuttuu vereksi. Tee nämä. He uskovat.
Sitten tuli seuraava juttu.
"Oi Herra, minä en ole puhetaitoinen mies";
Hän oli saanut liki 40 vuotta huippukoulutusta -
ja oli varmasti paras johtaja, mitä löytyi Egyptistä.
Kun hän oli Herran koulussa, Herra oli riisunut omavoimaisuudesta -
ja ihmisopeista ja ihmisen tieto- viisaudesta ja ihmisten puheista, -
hän sanoo: "Oi Herra, minä en ole puhetaitoinen mies; -
en ole ollut ennen enkä senkään jälkeen, -
kuin sinä puhuit palvelijallesi; sillä minulla on hidas puhe ja kankea kieli".
Ja Herra sanoi hänelle: "Kuka on antanut ihmiselle suun, -
tahi kuka tekee mykän tai kuuron, näkevän tai sokean?
Enkö minä, Herra? Mene siis nyt, -
minä olen sinun suusi apuna ja opetan sinulle, -
mitä sinun on puhuttava."
Mooses ei vielä tuntenut, miten suuri Jumala on -
ja miten Jumala halusi olla hänen suunsa apu -
ja tehdä asioita hänen suunsa kautta.
Hänen hidaspuheisuudellaan ei ollut mitään merkitystä, -
koska Herra ei ollut sitä.
Herrahan voi läpättää hänen suunsa kautta miten paljon tahansa.
Mutta Mooses käskee lähettää jonkun toisen.
Silloin Herra vihastuu Moosekseen ja sanoo: -
"Eikö sinulla ole veljesi Aaron, leeviläinen? -
Minä tiedän, että hän osaa puhua. Ja katso, hän tuleekin sinua vastaan;
ja kun hän näkee sinut, iloitsee hän sydämestänsä.
Ja puhu sinä hänelle ja pane sanat hänen suuhunsa.
Ja minä olen sinun suusi apuna ja hänen suunsa apuna -
ja opetan teille, mitä teidän on tehtävä."
Tällä Mooses aloitti -
samalla myös monta vaikeutta vapautustehtävässään.
Aaron ei ollut ollut erämaassa koulussa.
Aaron oli oppinut tekemään kompromisseja elämässään, -
palvelemaan sekä epäjumalia, kultaisia vasikoita, -
että ainakin jossakin määrin myös Jumalaa.
Niin he lähtivät faraon tykö.
Ensin vanhimpien tykö ja Jumalan sana piti paikkansa: -
he ottivat nyt vastaan eivätkä sanoneet: "Mikä olet määräilemään?"
He hyväksyivät, kun sanoi niin kuin Herra oli sanonut.
Sitten he lähtivät faraon tykö, -
mutta ei farao hyväksynyt. Ei farao yhtään ollut mielissään.
Niin oli pakko antaa veden muuttua vereksi, -
sammakot, paarmat, karjarutot -
heinäsirkat, kolmen päivän pimeys.
Aina jokaisen vitsauksen jälkeen farao kyllä lupasi heille lähdön, -
mutta heti veti takaisin huomatessaan, -
että Mooseksen rukoiltua vitsaus päättyi ja kaikki oli hyvin.
"Ette saakaan lähteä, vitsi, vitsi."
Jumala aina sanoi paaduttavansa.
Hänellä oli Egypti käsittelyssä. Sitten tuli 10. vitsaus.
Tästä 10. vitsauksesta Jumala ilmoitti etukäteen, -
että sitten hän päästää.
Hän aikoi tehdä sellaisen vitsauksen, -
että heidät suorastaan kauhusta ajetaan pois.
Enää ei sanota, että vitsi, vitsi. Se koskee niin heidän sydämeensä.
Nyt täytyy kaikkien valmistaa -
puhdas ja virheetön karitsa, ja sivellä verellä pihtipielet, -
niin että Herran kansaa ei vitsaus kohtaa.
Aina nähdessään veren enkeli kulkee ohitse.
Kaikki veren suojaamaan huoneeseen kokoontuneet -
säästyvät tuholta. Veri suojaa.
Kokoa kaikki sinne. Laittakaa tavarat valmiiksi niin, -
että ajettaessa olette valmiit lähtemään ihan heti.
Ja niin tehtiin.
"Puoliyön aikana tapahtui, -
että Herra surmasi kaikki Egyptin maan esikoiset -
valtaistuimellaan istuvan faraon esikoisesta -
vankikuopassa olevan vangin esikoiseen asti, -
ynnä kaikki karjan esikoiset. Niin farao nousi sinä yönä -
ja kaikki hänen palvelijansa ynnä kaikki egyptiläiset, -
ja kova valitus oli Egyptissä; sillä ei ollut yhtään taloa, -
jossa ei olisi ollut kuollutta.
Ja hän kutsutti yöllä Mooseksen ja Aaronin ja sanoi: -
"Nouskaa ja menkää pois minun kansani joukosta, sekä te -
että israelilaiset; menkää ja palvelkaa Herraa, -
niinkuin olette puhuneet. Ottakaa myös lampaanne -
ja karjanne mukaanne, niinkuin olette puhuneet, -
ja menkää ja rukoilkaa minullekin siunausta."
Jo alkoi farao nöyrtyä.
Ja egyptiläiset ahdistivat kansaa jouduttaaksensa heidän lähtöänsä -
maasta pois, sillä he ajattelivat: "Me kuolemme kaikki".
Mutta Herran työ oli vielä kesken Egyptin kohdalla.
He lähtivät menemään ja tuli arki.
Orjien olisi taas pitänyt rakentaa, eikä ollut ketään töitä tekemässä.
Farao tuli katumapäälle. Työmiehet takaisin! Lähdetäänpä hakemaan.
Sotamiehet, valtavat ratsut, farao ja kaikki hänen joukkonsa -
lähtivät israelilaisten perään.
Tultiin kohtaan, jossa edessä oli Punainen meri -
ja takana faraon joukot.
Siitäkös kansa riemastui -
ja alkoi nurista.
"Eikö Egyptissä ollut hautoja, -
kun toit meidät tänne erämaahan kuolemaan? -
Mitä teit meille, kun johdatit meidät pois Egyptistä!
Emmekö sanoneet tätä sinulle Egyptissä? Sanoimmehan: -
Anna meidän olla rauhassa, että palvelisimme egyptiläisiä.
Sillä parempi olisi ollut palvella egyptiläisiä -
kuin kuolla erämaahan." Mooses vastasi kansalle: -
"Älkää peljätkö; pysykää paikoillanne, niin te näette, -
minkä pelastuksen Herra tänä päivänä antaa teille; -
sillä sellaista, minkä näette egyptiläisille tapahtuvan tänä päivänä,
ette koskaan enää tule näkemään.
Herra sotii teidän puolestanne, ja te olkaa hiljaa."
Ja Herra sanoi Moosekselle: "Miksi huudat minulle? -
Sano israelilaisille, että he lähtevät liikkeelle. -
Mutta sinä nosta sauvasi ja ojenna kätesi meren yli ja halkaise se, -
niin että israelilaiset voivat käydä meren poikki kuivaa myöten..."
Ai sauva? Tämä tuttu. No, tehdään niin.
Nyt lähtekää vaan vettä kohti koko joukko.
Ihan rohkeasti vaan niin lähelle, että ensimmäisten varpaat kastuvat.
Katsotaan, mitä Herra tekee. Olkaa te hiljaa. Lähtekää liikkeelle.
Ja he lähtevät - rohkeimmat.
Mooses nostaa sauvan. Mitähän tapahtuu?
Nostaako Jumala meidät veden päälle kävelemään vai mitä tapahtuu?
Alkaa valtava ääni, ja vesimassat siirtyvät molemmille puolille.
He menevät kuivaa maata pitkin. Ja pilvenpatsas, -
jonka Jumala oli antanut heitä suojelemaan päivällä, -
oli heidän edessään ja tulenpatsas, heidän suojansa yöllä, -
oli heidän takanaan estämässä faraon joukkoja lähestymästä liikaa.
Tulenpatsas suojeli heitä.
Kun viimeinen oli päässyt kuivalle maalle, -
niin silloin he näkivät -
Egyptin sotajoukon ihan kintereillään!
Se on ihan lähellä! Ne tulevat tuossa tuokiossa!
Alkoi taas pelko ja kauhu. Nyt me kuolemme tänne vieraalle maalle!
Silloin he näkivät, -
kuinka Jumala palautti sen veden!
Kaikki nuo valtavat sotavaunut ja sotajoukot -
ja farao kaikkine joukkoineen jäi veteen.
Jonkun ajan päästä rannalle kellui vain ruumiita.
Kaikki faraon joukot hevosineen olivat hukkuneet.
Mirjam aloitti kiitoslaulun, ja koko kansa riemuitsi ja iloitsi.
He olivat varmoja, että ovat pian Luvatussa maassa.
Ei mene kauaakaan, kun on näin hyvä johtaja!
Sehän vie meidät nopeasti, ja kaikki menee hyvin.
Joka päivä oli mannaa syödä eivätkä vaatteet ja kengät kuluneet.
Alkoi silti tulla sellainen olo, että aina tätä mannaa.
Jotain muuta voisi olla. Egyptissä oli sentään kunnon ruokaa.
Lihapatoja ja kaikkea. Täällä ei mitään.
No, Herra antoi viiriäisiä.
Ei se ollut siunaukseksi.
Ei täällä ole edes vettä. Me kuolemme tänne janoon.
Tämmöiseen paikkaan olet meidät tuonut!
Tästä ei tule yhtään mitään! Tämä on ihan hirveää!
Vaikka oli mitä napinaa, -
Mooses jaksoi levollisesti ja rauhallisesti, -
hoitaa ja kuunnella, kuin määkiviä lampaita.
Hän kyseli aina Herralta, mitä nyt tehdään.
Sitten tuli Moosekselle ehkä kovin paikka.
40 päiväksi syömättä/juomatta hän meni Herran kirkkauteen vuorelle.
Herra itse kivitauluihin kirjoitti -
10 käskyä kansansa suojaksi, -
jotta kansa voi elää turvallisesti ja hyvin.
Sellaiset ohjeet, jotka ovat kaikille tarpeellisia -
ja antavat mahdollisuuden tasapainoiseen ja hyvään elämään.
Omin käsin kirjoitetut. Mooses oli ihan innoissaan.
Hän palaa leiriin hyvin varovasti kantaen -
Jumalan kirjoittamia laintauluja.
Mitähän kansa sanoo, kun näkee ne?
Jumala itse osaa kirjoittaakin - ihan meidän kielellämme!
Alkaa kuulua hirveä sotahuuto ja meteli.
Mitä ihmettä leirissä tapahtuu?
Saman tien hän näkee... Ei voi olla totta!
Olin Jumalan kirkkaudessa 40 päivää ihastellen Hänen hyvyyttään -
ja suuruuttaan! Miten paljon Hän rakastaa omaa kansaansa!
Miten hyvä Hän on!
Ja tänne Aaron, tämä, joka osaa puhua...
Onpa osannut puhua kansalle! Joo.
Teidän oma Jumalanne on unohtanut meidät.
Kultainen vasikka!
Saman tien Mooses murskaa ne laintaulut.
Hänen sydämensä menee rikki.
Eivätkö nämä 40 päivää jaksaneet odottaa?
40 päivässä heidän uskonsa loppui.
Miten se on mahdollista? Jumala vihastuu.
Mooses menee Jumalan luo puhumaan tästä asiasta -
ja pyytämään anteeksiantoa.
Hänen omakin sydämensä on rikki, -
mutta hän rakastaa tätä kansaa.
Hän oli ollut riittävän kauan Herran koulussa, -
jotta kykeni tekemään tällaisia valintoja.
Herra on vihastunut kansaansa ja sanoo, että haluaa tuhota sen.
Et sinä yksin, Mooses, voi olla johtaja.
Otetaan uudet kaverit. Ei näistä ollut.
Inhimillinen ihminen ilman Herran kouluja -
olisi ollut ihan samaa mieltä. Varsinaisia moukkia nämä tyypit.
Ei noita kannata jatkossa enää johtaa. Vaihdetaan seurakuntaa.
Lähdetään tekemään jotain muuta. Ei näistä ole.
Nehän heti vaihtavat Jumalansa, kun selkänsä kääntää.
Mutta ei. Mooseksella oli paimenen sydän. Hän sanoi: -
"Te olette tehneet suuren synnin. Minä nousen nyt Herran tykö -
jos ehkä voisin sovittaa teidän rikoksenne."
Ja Mooses palasi Herran tykö ja sanoi: -
"Voi, tämä kansa on tehnyt suuren synnin!
He ovat tehneet itselleen jumalan kullasta.
Jospa nyt antaisit heidän rikoksensa anteeksi!
Mutta jos et...
Ymmärrän, jos et voi antaa anteeksi.
Jos et anna, -
niin pyyhi pois minunkin nimeni Sinun kirjastasi."
Hän oli johtaja, joka ei ollut palkkapaimen, -
vaan hän oli rakastava paimen.
Hän oli valmis siihen, että jos Jumala hylkää kansansa, -
niin silloin hyljätköön hänetkin.
Hän vetosi Jumalan lupauksiin. Hän sanoi, -
että sanoisivatko nyt egyptiläiset ja muut kansat, -
ettei heidän Jumalansa kyennyt heitä hoitamaan -
ja viemään perille Luvattuun maahan.
Heidän Jumalansa oli heikko ja onneton. Kaikki kuolivat erämaahan.
Ethän voi antaa pyhän nimesi joutua häpeään?
Muista lupauksia Aabrahamille, Iisakille ja Jaakobille!
Muista, mitä olet luvannut. Ole vielä armollinen. Anna anteeksi.
Niin Jumala lupasi antaa anteeksi, mutta sanoi, -
että tällä synnillä on seuraukset. Hänen on myös rangaistava niitä, -
jotka ovat rikkoneet, sillä Jumala on aina myös oikeudenmukainen.
Sitten oltiin jo aika lähellä Luvattua maata.
Mooses jo arveli, että kohta ollaan perillä.
Ei mene enää kuin hetki. Hän lohduttautui sillä, -
että ihan ollaan viimeisillä metreillä.
Jälleen tapahtui näin. Vaikka he olivat saaneet anteeksi, -
he taas alkoivat marista ja nurista.
Ja Herra sanoi: "Ota sauva ja kokoa seurakunta, sinä ja veljesi Aaron, -
ja puhukaa heidän silmiensä edessä kalliolle, niin se antaa vettä, -
ja sinä saat vettä tulemaan heille kalliosta -
ja juotat joukon ja sen karjan".
Niin Mooses otti sauvan Herran kasvojen edestä, -
niinkuin hän oli häntä käskenyt.
Ja Mooses ja Aaron kokosivat seurakunnan kallion eteen, -
ja hän sanoi heille: "Kuulkaa..." Mutta mitä sanoikaan nyt Mooses?
"Kuulkaa nyt, te niskurit! -
Onko meidän saatava teille vettä tästä kalliosta?"
Johan kuohahti Mooseksen sydämessä!
Hänen olisi pitänyt noudattaa Jumalan käskyä -
ja puhua kalliolle heidän silmiensä edessä, -
mutta hän tarttui sauvaansa ja löi vimmastuneena - toisenkin kerran.
Mitä suuremmassa asemassa Jumalan valtakunnassa on, -
sitä tarkempi Herra on siinä, noudatetaanko Hänen sanaansa.
Herra sanoi: "Koska ette uskoneet minuun ettekä pitäneet minua pyhänä
israelilaisten silmien edessä, niin te ette saa viedä -
tätä seurakuntaa siihen maahan, jonka minä heille annan."
Tämän lyönnin vuoksi Mooses ei koskaan päässyt Luvattuun maahan.
Hän sai nähdä sen Abarimin vuorelta, muttei päässyt sinne.
Yksi tottelemattomuus esti perille pääsyn.
Jumala jatkoi työtä Joosuan kautta omalla tavallaan.
120 vuoden iässä -
Mooses otettiin Jumalansa tykö -
astumatta sinne, mitä kohti hän oli mennyt.
Sinä TV7:n katsoja voit tukea -
tämän ohjelman tuotantoa soittamalla numeroon -
0600-10177.
Puhelun hinta on noin 12 euroa.
Voit antaa tukesi myös pankkitilin kautta, joka näkyy kuvaruudussa.
Muistathan käyttää ruudussa näkyvää viitenumeroa, -
niin tukesi kohdistuu juuri tämän ohjelman tuotantoon.
Lämmin kiitos tuestasi!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare