Kysy menneiden aikojen suurinta, -
mistä kunniansa kudottiin.
Kysy, milloin matkansa varrella -
vaihtui vaatteensa taivaallisiin.
Moorian vuorella, -
Moorian vuorella...
Tervetuloa seikkailemaan tänään -
Israelin äidin, Deboran, elämän- tarinan parissa.
Tervetuloa myös TV7:n katsojat Deboran elämäntarinan äärelle.
Aina ollessamme Raamatun elämäntarinoitten äärellä, -
on muistettava, että suuri Jumala ei tee mitään mielijohteesta.
Hänen suunnitelmissaan ei ole tyhjiä kohtia.
Hänen johdatuksensa on hyvin pikkutarkkaa.
Ihmisen osaksi jää valita, luottaako hän Jumalaan -
vai katsooko asioita ihmisen silmin.
Isä, Poika ja Pyhä Henki, -
tule ja avaa tämä sanankohta.
Anna meidän ymmärtää Sinun Henkesi kautta, -
mitä me voimme oppia Deboran elämästä.
Jeesuksen nimessä. Aamen.
70 vuotta ennen Deboran syntymää kuoli Joosua.
Hän oli hyvin erikoinen mies.
Jo nuorena hän kiinnitti sydämensä Jumalaan -
ja Jumalan asioihin.
Hän halusi olla siellä, missä Mooses on.
Hän halusi oppia Jumalasta.
Niin hänestä tulikin Mooseksen jälkeen kansan johtaja.
Koko Joosuan elinajan Israelin kansa palveli Herraa.
Kun loppuvaiheessa Joosua oli lähdössä taivaankotiin, -
hänellä oli vähän huoli kansasta ja hän sanoi: -
"Jos te hylkäätte Herran ja palvelette vieraita jumalia, -
niin hän kääntyy pois ja antaa teille käydä pahoin -
ja tekee lopun teistä, sen sijaan että hän on ennen antanut teille -
käydä hyvin." Mutta kansa sanoi Joosualle: -
"Ei niin, vaan me palvelemme Herraa".
Joosua sanoi, että he ovat itse valinneet itselleen Herran -
palvellakseen Häntä.
He vastasivat: "Olemme".
Joosua vielä muistutti: "Niin poistakaa nyt vieraat jumalat, -
joita on teidän keskuudessanne, ja taivuttakaa sydämenne Herran, -
Israelin Jumalan, puoleen". Kansa vastasi: -
"Herraa, meidän Jumalaamme, me palvelemme, -
ja hänen ääntänsä me kuulemme".
Joosuan elämästä oli sellainen sato.
Hän kuoli 120-vuotiaana. "Ja Israel palveli Herraa -
Joosuan koko elinajan ja niiden vanhinten koko elinajan, -
jotka elivät vielä kauan Joosuan jälkeen -
ja tunsivat kaikki ne teot, jotka Herra oli Israelille tehnyt."
Jos ajatellaan Joosuan aikaa, -
niin Debora syntyi ikään kuin "lapsenlapsena" -
Joosuan ikään ja aikaan nähden.
Sen 70 vuoden aikana oli unohdettu Herran hyvyys -
ja mitä kaikkia ihania asioita Jumala oli tehnyt israelilaisille.
Oli ruvettu päinvastoin palvelemaan Baalia, -
joka oli hedelmällisyyden ja vapaan moraalin jumala.
Hyvin vapaamielisen elämän jumala, jossa olivat tärkeitä ystävät, -
menestys, vaikutusvalta, terveys ja vapaa viettien tyydytys.
Kun Debora oli pieni ja nuori, -
niin maassa oli aika paljon Baalin palvontaa.
Oli unohdettu Israelin Jumala, -
mutta Deboran kotona palveltiin Herraa.
Hänelle opetettiin kaikki, mitä oli tapahtunut Israelin kansalle -
ja mitä Joosuan aikana oli ollut, -
miten Jumala oli ihmeellisesti auttanut ihmisiä ja kansaansa.
Debora sai kasvaa -
turvallisissa, hyvissä oloissa ja perheessä.
Israelissa oli ollut rauha jo noin 80 vuotta.
Kaikin puolin oli sellaista levollista elämää.
Hänen kotinsa oli sikäli poikkeuksellinen siihen aikaan, -
että myös nainen sai koulutusta.
Hänelle opetettiin Mooseksen laki, luku- ja kirjoitustaito.
Tämä tyttö jo varmaan hyvin varhain myös näyttäytyi tyttönä, -
joka osasi kirjoittaa upeita runoja. Vanhemmat huomasivat, -
että meidän tyttö taitaa olla itse kielellinen lahjakkuus!
Tuon tuostakin se leikkien keskellä rallatteli runon muodossa asioita.
Häntä alettiin kannustaa opiskelemaan ja hankkimaan -
poikkeuksellisesti naisena itselleen koulutusta ja tietoa -
ja ymmärrystä. Hän osoittautui nopeaoppiseksi ja lahjakkaaksi, -
jolla oli sekä maalaisjärkeä että vahvasti myös Jumalan viisautta -
ja profeetallisuutta nuoresta pitäen.
Näyttää siltä, että hänelle kasvoi myös hyvin varhain -
oma hengellinen suhde Jumalaan.
Hän löysi itselleen Taivaan Isän, Jumalan, johon turvata ja luottaa -
ja uskoa kaikissa elämän asioissa. Tapahtui mitä tahansa, -
niin Jumala pitää hänestä huolen.
Hänellä oli hyvin vahva pienen lapsen usko.
Jos Jumala sanoo jotain, niin se pitää paikkansa.
Usein tyttöjen, jotka ovat kokeneet, että isä rakastaa heitä, -
isä on turvallinen ja luotettava -
ja puhuu asioita, jotka pitävät paikkansa -
eikä luottamusta petetä, niin heidän on aikuisenakin -
helpompi luottaa Jumalaan.
Meidän Jumala-suhteemme monesti tulee sieltä isäsuhteestamme.
He eivät epäile Jumalaa eivätkä ajattele Hänen pettävän -
tai kohtelevan väärin tai huonosti, vaan se on luontevaa.
Olen aina voinut luottaa omaan isään ja isä on minua rakastanut.
Voin luottaa myös Taivaan Isään. Hän aina rakastaa ja on puolellani.
Mitä ikinä Hän sanoo, se on minulle hyväksi. Ei Hän halua kiusata.
Ei pidä minua ärsyttävänä, inhottavana tai huonona -
tai halpa-arvoisena. Monesti tuolloin ja vielä nytkin -
saatetaan ajatella, että nainen on halpa-arvoisempi kuin poikalapset.
Tytön sijasta toivotaan ehkä, että jospa syntyisi poika.
Debora ei siis tällaista kohdannut. Häneen luotettiin ja uskottiin.
Häneen ladattiin rakkautta ja sitä, että hän osaa ja on viisas.
Hän sai myös kaikesta päätellen paljon äidin rakkautta.
Hänestä näet kasvoi hyvin äidillinen nuori nainen, -
jolla oli hellä ja lempeä sydän.
Viisas ja lempeä sydän.
Ja tapahtui ihme.
Hän oli mennyt Lappidotin kanssa naimisiin.
Juutalaisessa kulttuurissa tuolloin oli tapana, -
ettei nainen ei voinut mistään päättää yksin, -
vaan toimintaan tarvittiin miehen allekirjoitus.
Lappidot ei itse kohonnut oikeudelliseen johtotehtävään, -
yhteiskunnalliseen johtoon Israelissa, vaan vaimo Debora.
Jo nuorena avioliiton alkuvaiheessa -
hänestä tulikin Israelin yhteiskunnallinen johtaja -
miehensä suostumuksella ja tuella.
Deborasta tuli Israelin tuomari -
- tuomariksi nimitettiin oikeudellis-yhteiskunnallista johtajaa.
Virallisesti hengellinen johtajuus ei kuulunut tuomarille.
Jostakin syystä Israelin kansa oli mennyt niin kauas Joosuan ajasta, -
että papit eivät enää huolehtineet hengellisen johtajan toimestaan.
Ja Israelissa kansa teki, mitä itse kukin halusi.
Ei ollut ketään, joka opetti, mitä Jumala on säätänyt.
Ei ollut niitä, jotka olisivat ottaneet vastuuta -
Jumalan Sanan ja lain opettamisesta.
Suurin osa miehistä oli jotenkin jättänyt oman tehtävänsä -
ja velvollisuutensa jakaa Jumalan Sanaa.
Se ei kuitenkaan estänyt Deboraa pysymästä Jumalalle uskollisena.
Hän oli oppinut pienestä pitäen, että on olemassa Jumala, -
joka pitää huolen hänestä ja Israelin kansasta.
Hän päätti tehdä voitavansa, vaikka olosuhteet olivat aika hankalat.
Niin hän tuomarina asettui omaan toimistoonsa palmun juurelle.
Siellä hän varjossa -
tuulen henkäyksessä istui päivät pitkät.
Monet tulivat riita-asioineen hänen luokseen kaukaakin.
He tulivat kysymään neuvoa, miten pitäisi toimia tässä ja tässä.
Millä tavalla olisi viisasta hoitaa asiat?
Välillä hän aina kuuli Jumalan puhuvan hänelle.
Jumala antoi neuvoja ystäville, jotka tulivat kysymään apua.
Joskus Jumala puhui isommista, koko Israelia koskevista asioista.
Sen 20 vuoden ajan, jonka Debora toimi palmun alla, -
Israelin pohjoisosa oli kuningas Jaabinin vallan alla.
Tuomarien kirjassa sanotaan, -
miksi näin pääsi käymään.
Israelilaiset tekivät jälleen sitä, mikä oli pahaa Herran silmissä.
Silloin Herra myi heidät Jaabinin, Kanaanin kuninkaan käsiin, -
joka hallitsi Haasorissa. Hänen sotapäällikkönsä oli Siisera, -
joka asui Haroset-Goojimissa.
Tämä aika oli todella rankkaa aikaa.
Debora itse asui keskemmällä maata.
Hänen alueellaan ei ollut sortoa, ryöstöjä, raiskauksia.
Näitä oli Jaabinin valloittamilla Sebulonin ja Naftalin alueilla.
Siellä oli niin pelottavaa elää, ettei enää uskallettu asua kylissä.
Jos oli pakko liikkua, -
he käyttivät hyvin pieniä syrjäisiä polkuja, -
ettei heitä olisi ryöstetty, raiskattu tai jotenkin pahoinpidelty.
Varsinkin nuoret naiset, tytöt ja lapset olivat suuressa vaarassa.
Heitä näet raiskattiin jatkuvasti.
Meillä Suomessakin on Oulussa tällä hetkellä tilanteita, -
joissa nuoret naiset ovat vaaravyöhykkeellä.
Kaikki elivät Pohjois-Israelissa pelon vallassa.
Sillä alueella asui myös Israelin sotapäällikkö.
Päivittäin, viikoittain hän sai kuulla, -
miten jossain oli tapahtunut ryöstö ja jossain oli raiskattu joku.
Ai, tuollako oli tapahtunut väkivallan tekoja?
Hänellä ei ollut oikein sellaista uskoa Jumalaan, -
että hän olisi luottanut Jumalan kykyyn auttaa. Hänet valtasi pelko, -
vaikka oli sotajoukkojen johtaja.
Häntä alkoivat kauhistuttaa ne aina uudet ikävät viestit, -
mitä maassa tapahtui, miten Jaabin, -
jolle Herra oli myynyt Israelin, kohteli sotajoukkoineen maata.
Sitten Baarak oli vielä kuullut, -
että koko Lähi-idässä ei millään muulla kuin Jaabinin sotajoukolla -
ollut raudoitettuja vaunuja.
Hevosten jäljessä valtavat raudoitetut vaunut!
900 raudoitettua vaunua oli hankittu ja Egyptistä ostettu hevosia.
Aivan mieletön uudistus siihen aikaan!
Se on aivan vastaavaa kuin meidän ajassamme ydinase.
Voidaan siis ajatella, että Jaabinin käsissä oli ydinase.
Israelilaisilla oli vain omat pikkuiset jalkansa ja käsiaseet.
Ei mitään muuta, millä taistella.
Baarak tiesi sotajoukkojen johtajana, -
että he ovat ihan perikadon omat.
Ei ole mitään mahdollisuutta taistella -
tällaista valtavaa sotajoukkoa vastaan.
Kerran taas Debora oli palmun juurella ja kuuntelee.
Hän kysyy: "Onko sinulla minulle tänään jotain asiaa, Herra? -
Puhu minulle."
Hän sai kuulla hyvin pikkutarkan ohjeistuksen.
Joskus Jumala antaa omalle, luomalleen ihmislapselle -
hyvin pikkutarkkojakin ohjeita.
Hän sanoi vain, että kutsu Baarak.
Hän tuntee jokaisen meistä nimeltä. Hän tietää, keitä me olemme -
ja minkälaiset avut ja asemat meillä on.
"Kutsu Baarak ja pyydä häntä -
ottamaan 10 000 miestä -
ja lähtemään vuorelle lähelle Kiisonin puroa. -
Kiisonin purolla minä tulen antamaan Siiseran sinun käsiisi -
kaikkine sotajoukkoineen, ja te voitatte ne."
Tällaisen viestin Debora sai Jumalalta -
20 sortovuoden jälkeen.
Hän oli aivan haltioissaan. Vau!
Jumala kertoi, mitä pitää tehdä ja kertoipa lopputuloksenkin!
Siiseran 900 vaunua tulevat sinne Kiisonin purolle, -
ja ne voitetaan siellä. Mitenkähän se on mahdollista?
Mutta onpa tai ei ja mitkä ovat Jumalan konstit, -
se ei liikuttanut Deboraa.
Hän luotti, että nyt Jumala on kuullut israelilaisten hädän, -
sen tuskan, kun he ovat jälleen alkaneet huutaa -
Jumalaa apuun Baalin sijaan.
Niin Debora kutsutti Baarakin ja kertoi hänelle tämän.
Baarak oli 20 vuotta asunut keskellä sortoa, -
ryöstöjä ja raiskauksia.
Baarak koki, että hän sotajoukkojen johtajana ei ole kyennyt tekemään -
20 vuoteen tälle asialle mitään.
Miten olisi mahdollista, että tuolla tasangolla...
...kaikki ne 900 rautaista vaunua ja hevoset -
ja sotamiehet voitettaisiin heidän pikkujaloillaan ja -aseillaan?
Inhimillisesti ihan mahdoton juttu.
Sotilaana hän ajatteli, että joo muka...
Naisen logiikalla voi uskoa tuohon, mutta sotilaan logiikalla ei.
Eihän tuommoiseen voi lähteä. Sehän on aivan epäsuhta juttu.
Niin hän sanoo, että jos Debora lähtee...
Hän kuitenkin tunnisti Deborassa uskon. Hän tunnisti sen, -
että Jumala on Deboran kanssa ja puhunut hänelle.
Niin hän sanoi, että jos sinä lähdet kanssani tuohon sotaretkeen, -
niin minäkin lähden. Mutta jos sinä et lähde, en lähde minäkään.
Hän ei siis uskonut mitään siitä, mitä Jumala oli luvannut.
Hän katsoi asioita inhimillisin, realiteetin silmin.
Siinäpäs Deboralle pala purtavaksi! Hän oli vasta nuori, -
- no, ehkä siinä vaiheessa ollut jo parikymmentä vuotta naimisissa.
Oli ehkä lapsia, lapsenlapsiakin?
Lappidotilta piti mennä kysymään: "Kuule, sain tällaisen Jumalalta -
ja kerroin Baarakille. Baarak ei lähde sotaan, ellen minä lähde."
"No, se on ennenkuulumatonta, että nainen lähtee etulinjaan! -
Eihän koskaan Israelissa laiteta naista taistelun etulinjaan."
"Mutta kuulepa, kun hän ei lähde, jos minä en lähde. -
Päästätkö sinä minut matkaan?" Niin he hyvästelivät toisensa -
tietoisena siitä, että tämä voi olla heidän viimeinen hyvästelynsä.
Kun täysin kokematon nainen, -
joka ei ole koskaan ollut sodassa, joutuu etulinjaan, -
niin voi olla, että ei ole paluuta.
Lappidot hyväksyi kuitenkin tämän kansan tähden.
Jos se on Jumalan sana, että Baarak lähtee tuohon sotaan, -
hän päästää ja siunaa vaimonsa sille matkalle.
Hän tunsi vaimonsa uskon naisena -
ja rohkeana Jumalaan luottavana naisena.
Tämä ei tehnyt kompromisseja silloin, -
kun Jumala puhui hänelle jotain - myös profeetallisena naisena.
20 vuotta naimisissa oltuaan tämän naisen rinnalla hän oli nähnyt, -
että Jumala puhui tälle naiselle.
Niin he hyvästelevät toisensa, -
ja Debora lähtee sotaan Baarakin kanssa.
He menevät vuorelle, -
jonka Jumala oli maininnut pikkutarkasti ohjeistuksessaan, -
Taaborin vuorelle.
Siisera saa kuulla, että sinne ovat tulleet Israelin joukot.
Siiseran ravihevoset alkavat tulla kopoti-kopoti-kopoti -
kopoti-kopoti-kopoti... Valtava lauma, -
900 vaunua ja 900 hevosta.
Viimeisen päälle raudoitetut aseet.
Ei kellään muulla ollut Lähi-idässä sellaisia.
Kun Baarak näkee sen ja katsoo, hänelle tulee jälleen pelko.
Ei tästä tule mitään!
Me olemme paljain jaloin menossa -
ilman minkäänlaisia hevosia ja raudoituksia tuonne.
Tästä ei vaan tule mitään! Ei tässä ole mitään järkeä!
Ei voi mennä! Jos menee, menee surmansuuhun.
Eihän meistä ole mihinkään. Hevoset laukkaavat meidät heti nurin.
Me kuolemme sinne kaikki. Ei hän voi johtajana antaa -
sotilaille hyökkäyskäskyä.
Emme voi mennä noita vastaan! Häntä alkoi pelottaa.
Silloin...
...Deboran äidillinen vaisto taas toimi. Nyt tuo mies tarvitsee rohkaisua.
Ei hän halveksinut: "Siinäpä sotajoukkojen johtaja! -
Alkaa nyt vapista siinä naisen edessä." Ei!
Hän rohkaisi ja antoi tukensa.
Hän antoi äidillisen rohkaisun, että kyllä sinä pärjäät, poika.
Tästä selvitään hyvin.
Herra oli antanut Deboralle aamulla sanat, mitkä piti sanoa -
tälle pelkäävälle miehelle: -
"Nouse, sillä tämä on se päivä, -
jona Herra antaa Siiseran sinun käsiisi; -
onhan Herra lähtenyt sinun edelläsi".
Siis nouse, tämä on se päivä, jolloin Herra antaa Siiseran käsiisi.
Onhan Herra lähtenyt sinun edelläsi.
Niin Baarak laskeutui Taaborin vuorelta, -
ja kymmenentuhatta miestä hänen jäljessään.
Kun Herra antaa jonkun jutun niin, -
että tämä tulee voittoon asti ja Hän tulee sen tekemään, -
niin Hänellä on jo suunnitelma, miten Hän sen tulee hoitamaan.
Se Kiisonin puron alue, Hulen laakso on viljavaa peltomaata, -
valtavan iso maanviljelysalue. Megiddon sota oli siellä käyty -
jonkun verran aikaisemmin ja voitettu, kun Jumala tuli väliin.
Nyt ei ollut muuta mahdollisuutta kuin Jumalan tulla väliin.
Ne vaunut kiilsivät siellä. Aurinko kohdistui -
niihin vaunujen kiiltäviin metalliosiin.
Aivan mieletön sotajoukko!
Baarak katsoi, että olisipa hänelläkin! Ei olisi mitään hätää!
Ukkostaa! Yhtäkkiä alkoi valtava ukkosen jyrinä ja salamointi!
Ja satoi kaatamalla! Mieletön vesisade!
Karmelin vuori oli ollut kuivana pitkään sitä ennen, -
ja kaikki se vesi virtasi suoraan vuorelta Hulen laaksoon, -
sinne Kiisonin puron alueelle.
Koko se laakso tuli täyteen vettä!
Se maanviljelysalue, se pelto muuttui liejukasaksi.
Aivan mieletön lieju oli koko laakson alueella.
Hevoset alkoivat kirskua. Vaunut juuttuivat kiinni.
Eivät enää liikahtaneet mihinkään. 900 rautavaunua kiinni liejussa!
Ja sataa kaatamalla! Ukkostaa! Myrskyää!
Se on kuin Tähtien sodasta, Jumalan tähtien sodasta -
hänen tavallaan taistellen.
Silloinkos Baarak rohkaistuu! Jess!
Me muuten oikeasti voitamme! Jumala on antanut Siiseran minulle.
Meillähän on parhaat aseistukset tähän liejuun!
Nyt kipakat jalkavat menevät ja ottavat jokaisen sotilaan.
Ja niin tapahtui. Kaikki liejussa kiinni olevat, -
jotka eivät päässeet mihinkään raskaine kalustoineen, -
napsittiin yksi kerrallaan. 10 000 sotilasta juoksenteli -
pitkin laaksoa ja he nappasivat joka ikisen.
Paitsi ei Siiseraa.
Kun Siisera näki tilanteen, hän jätti hevosensa ja vaununsa.
Hän asui 20 km:n päässä siitä -
ja lähti juoksujalkaa menemään sinne -
kotitantereille. Hän tunsi alueet hyvin.
Debora oli sanonut Baarakille, -
että sinun pitäisi lähteä tähän sotaan.
Herra antaa Siiseran käsiisi Kiisonin purolla.
Kun Baarak oli kieltäytynyt, ja Debora lupautui lähtemään, -
Debora sanoi profeetalliset sanat: -
"Siinä tapauksessa Herra ei anna -
kunniaa tästä retkestä sinulle, Baarak, -
vaan Siisera voitetaan naisen kautta."
Lähi-idässä ja ehkä muuallakin -
sotilasjohtajan kuolema naisen kautta on -
erittäin häpeällinen loppu urhealle sotilaalle.
Mutta niin tapahtui...
...Siiseran kohdalla.
Debora sepitti siitä runon: -
"Siunattu olkoon vaimojen joukossa Jaael, keeniläisen Heberin vaimo, -
siunattu vaimojen joukossa, jotka teltoissa asuvat."
"Hänen jalkainsa juureen hän vaipui, kaatui, jäi siihen, -
hänen jalkainsa juureen hän vaipui, kaatui; -
jäi kuolleena makaamaan siihen, mihin vaipui."
Tuntematon nainen -
voitti Siiseran.
Ja niin Deborankin sana toteutui.
Ehkä Baarak odotti, että Deboran kautta, -
hänen kauttaan jollakin tavalla Siisera voitetaan, -
mutta niin ei tapahtunut.
Molemmille heille yllätyksenä se olikin toisen naisen kautta.
Deboran äidillisyyttä jotenkin kuvaa hänen runoilemansa jatko.
Hänen sydämensä oli myös Siiseran äidin tuskassa: -
"Siiseran äiti katselee ikkunasta ja huutaa ristikon läpi: -
'Miksi viipyvät hänen sotavaununsa tulemasta?
Miksi ovat hänen valjakkonsa askeleet niin hitaat?'
Viisain hänen ruhtinattaristaan vastaa hänelle, -
ja hän kertaa itselleen hänen sanansa: -
'Varmaankin he ovat saaneet saalista ja jakavat sitä: -
tytön, kaksikin mieheen, kirjavaa kangasta saaliiksi Siiseralle, -
kirjavaa kangasta, kirjaeltua vaatetta saaliiksi, kaksi kirjaeltua, -
kirjavaa huivia saatujen saalisten kaulaan'.
Debora pystyi asettumaan myös Siiseran äidin asemaan.
Mitä on odottaa ikkunassa, kantaa hätää lapsensa puolesta.
Hän pystyi asettumaan kaikkien niiden äitien tuskaan, -
jotka lastaan odottavat kauhulla: "Mitä on tapahtunut?"
Deboralla oli todellinen äidin sydän.
Tuon voiton lopuksi Debora kirjoittaa: -
"Niin häviävät kaikki sinun vihollisesi, Herra.
Mutta ne, jotka häntä rakastavat, ovat niinkuin aurinko, -
kun se nousee voimassansa."
Ovat niin kuin aurinko kun se nousee voimassansa.
Daniel on sanonut tästä vielä vahvemmin: -
"Ja taidolliset loistavat, niinkuin taivaanvahvuus loistaa, -
ja ne, jotka monta vanhurskauteen saattavat, niinkuin tähdet, -
aina ja iankaikkisesti."
Niin kuin aurinko, joka nousee tai niin kuin tähdet, jotka loistavat -
aina ja iankaikkisesti, ovat ne, jotka rakastavat Herraa.
Debora sai nähdä, -
että koko Israelille tuli voitto.
Myöhemmin noin reilun 1 000 vuoden kuluttua -
uskonsankarien luvussa Heprealaiskirje 11...
Mitä siellä sanotaankaan tästä tapauksesta?
Jumala on niin hauska ja arvoituksellinen.
Hän näkee asiat omalla tavallaan. Hän sanoo näin: -
"Ja mitä minä vielä sanoisin? Sillä minulta loppuisi aika, -
jos kertoisin Gideonista, Baarakista, Simsonista, Jeftasta, -
Daavidista ja Samuelista ja profeetoista, jotka uskon kautta -
kukistivat valtakuntia, pitivät vanhurskautta voimassa, -
saivat kokea lupauksien toteutumista, tukkivat jalopeurain kidat, -
sammuttivat tulen voiman, pääsivät miekanteriä pakoon, -
voimistuivat heikkoudesta, tulivat väkeviksi sodassa, -
ajoivat pakoon muukalaisten sotajoukot."
Baarak nostettiin Uudessa testa- mentissa uskonsankarien joukkoon.
Se on vähän hämmentävää, kun ajatellaan tätä tilannetta, -
miten hän oli ollut pelkäävä mies.
Hän ei uskaltanut lähteä sotaan muuten kuin niin, -
että Debora, nainen, tuomari, lähtee hänen mukaansa.
Se oli myös osoitus hänen nöyryy- destään ja totuudellisuudestaan.
Hän osoitti, että häntä pelottaa mutta on myös valmis ottamaan -
apua vastaan, rohkaisua ja tukea niiltä, -
jotka sitä voivat antaa ja ovat kiinni luottamuksessa Jumalaan.
Hän oli niin nöyrä, ettei se käynyt hänen ylpeydelleen, -
vaan hän pystyi sanomaan Deboralle, että tarvitsee tämän tukea.
Tästä teostaan uskon -
hänen päässeen uskonsankarien joukkoon.
Hän voimistui heikkoudessa. Ei Jumala katso pahalla, -
jos meitä pelottaa, olemme epävarmoja -
tai meistä kaikki näyttää syöksyvän pahempaan suuntaan -
ja me joudumme pelkojen valtaan. Ei Jumala pidä sitä yhtään huonona.
Hän lähettää jonkun rohkaisijan.
Baarakille hän lähetti Deboran rohkaisemaan: -
"Ei hätää. Jumala hallitsee. Hänen käsissään on kaikki. -
Ei sinun tarvitse pelätä."
Ei tarvitse lamaantua kaikkien vaikeitten asioitten alle, -
joitten keskellä taistelet.
Ei tarvitse lamaantua niissä sairauksissa, -
joiden keskellä taistelet.
Ei tarvitse lamaantua siitä, että lapsillasi on vaikeuksia -
ja sinä ikkunassa odotat tuskaisena, mitä heille kuuluu.
Mitä on tapahtunut? Miten lapseni pärjäävät?
Selviävätkö he näistä ja näistä ongelmista?
Sinä saat kaiken sen kivun, pelon ja epävarmuuden keskellä -
ottaa vastaan Jumalan rohkaisun.
Joko Hän lähettää sen jonkun ystävän kautta -
tai Hän puhuu suoraan Sanassaan. Lohduttaa psalmien kautta -
tai lohduttaa jonkun Sanan lupauksen kautta.
Hän ilmaisee sen, että ei hätää, lapseni.
Minä olen se, joka hallitsen tällä sotatantereella.
Minä olen se, joka autan sinua. Minulla on omat tapani.
Minulla on omat tapani hoitaa. Minulla on aina tavat voittaa.
Vaikka pään sisällä olisi mitä pelkoja, -
ikään kuin Siiseran raudoitettuja sotavaunuja: -
lääkäri sanoi, ettei tätä voida hoitaa -
tai koko lapsen tilanne puhuu sen puolesta, että lapsi tuhoutuu -
tai taloustilanteeseen ei löydy mitään etenemisratkaisua.
Mikä tahansa ongelma on saanut sinut pelon ja epävarmuuden alle, -
Herra haluaa siihen sanoa: "Ei hätää. Toimi minun tavallani. -
Minä pidän sinusta huolta. Minä olen sinua varten. -
Minä olen se, joka voittaa tämän sodan."
Ei Hän välttämättä kerro, miten Hän sen tekee.
Ei Hän kertonut Deboralle ukkosmyrskystä ja vesimassoista -
ja laakson liejusta, johon raudoitetut vaunut tuhoutuvat.
Niistä tulee itse asiassa heidän omaisuuttaan.
He saavat ne itselleen. Ei hän kertonut tätä.
Hän vain kertoi: "Luota minuun. Minä annan Siiseran sinun käsiisi."
Ovatpa sinun Siiseran joukkosi millaiset tahansa.
Ovatpa ne minkä muotoiset tahansa.
Liittyvätpä ne terveyteen, sairauteen, lapsiin, talouteen, -
mihin tahansa, Hän haluaa sanoa: -
"Minulla on konstit hoitaa ne. Minä olen sitä varten, -
että pidän sinusta huolta.
Minä olen sitoutunut siihen, että sinä voit hyvin.
Sitoutunut siihen, että minun rakkauteni saa muuttaa asioita -
ja minun pyhä nimeni saa sinun elämäsi kauttasi kunnian.
Minä tahdon parantaa sinut. Minä tahdon antaa sinulle -
uuden vaiheen perheessäsi. Tahdon auttaa sinua ihmissuhteissasi.
Minä tahdon muuttaa sinun perheongelmasi.
Minä tahdon antaa uuden mahdollisuuden ja uuden ajan sinulle."
Kun Hän saa tämän luottamuksen syttymään sydämeen, -
sen jälkeen kaikki on kunnossa.
Aina silloin Jumala voittaa.
Hän ratkaisee meidän asiamme, kun me luotamme Häneen.
Hän on meidän Isämme, joka pitää meistä huolta.
Hän ei koskaan jätä sinua pelkojesi vangiksi, -
kun käännyt Hänen puoleesi. Hän ei koskaan jätä sinua avuttomuuteen -
ja tuskaan yksin silloin, kun käännyt Hänen puoleensa.
Hän on Golgatalla kantanut myös kaikki sinun sairautesi.
Sanoivatpa lääkärit mitä tahansa.
Vaikka ne olisivat niin kuin ne raudoitetut 900 vaunua, -
niin että ei voi tehdä mitään, niin Herra sanoo: -
"Minä kannoin sinun sairautesi. -
Minun haavojeni kautta te olette parannetut."
Aikansa päivinä Hän paransi kaikkinaiset sairaudet -
ja kaikkinaista raihnautta ja sanoi, -
että te tulette tekemään vielä suurempia.
Näitä - ja vielä suurempia. Hän on kutsunut meidät luottamaan -
kaikenlaisten tuhovoimien, vihollisten, -
raudoitettujen sotajoukkojen edessä. Luottamaan Häneen -
ja siihen, että Hän voi muuttaa meidän kohtalomme.
Silloinkin, kun olisimme joutuneet 20 vuotta kokemaan sellaista, -
kuin mitä Jaabinin joukot -
olivat tehneet israelilaisille: kaikenlaista sortoa, kipua.
Ehkä monesti sairauden, lapsen tuskan tai taloushuolten keskellä -
saattaa joutua vuosikymmeniä taistelemaan sen kivun kanssa, -
miten tästä selvitään. Ehkä aina yksi askel eteen ja kaksi taakse.
Taas kaksi eteen ja yksi taakse.
Pitkiä, pitkiä vuosia. Pitkiä kipuja ja tuskia sydämen tasolla.
Mutta tulee kohta, jossa Jumala sanoo: -
"Tämä on se päivä, jolloin minä päästän sinut -
näitten siiseroiden hevosvaunuista. Minä annan tämän sinun käsiisi.
Minä muutan sinun kohtalosi. Minä parannan sinut.
Minä annan sinun lapsillesi uudenlaisen elämänvaiheen.
Minä päästän sinut talousahdingosta.
Minä annan sinulle jotain sellaista, mikä tuo toivon ja tulevaisuuden."
Ei Hän iän kaiken jätä.
Kun Hänen aikansa on, Hän sanoo: "Tämä on se päivä. -
Nyt minä lähden päästämään sinut -
kaikenlaisista vihollisen vahingontuottamisista -
ja niiden yrityksistä. Päästän sinut rauhaan.
Päästän sinut elämään, jossa saat kokea todeksi Jeesuksen sanat, -
että Hän tuli antamaan elämän ja yltäkylläisyyden."
Vihollinen tuli vain tappamaan ja tuhoamaan, -
viemään toivon ja viemään epätoivoon.
Jeesus tuli tuomaan rauhan, elämän ja yltäkylläisyyden.
Ja usein myös siinä ohessa parantumisen.
Parantumisen meidän muistoihimme, -
henkeemme, sieluumme, ruumiiseemme.
Hänelle on kaikki mahdollista.
Hän pystyy tekemään valtavan sota- tantereen, joka on kova kuin kivi.
Hevosten alla kuin kilparata, jossa voi mennä tuhatta ja sataa!
Lyhyessä ajassa Hän voi muuttaa sen liejuläjäksi, -
johon kaikki vihollisen vaunut jäävät kiinni.
Samalla tavalla sinun elämässäsi lyhyessä ajassa -
Jumala voi muuttaa vihollisen sotatantereen liejuläjäksi, -
jonne se jää kiinni ja jossa Jumalan ratkaisut muuttavat kohtalot.
Jumala ei ole koskaan kädetön missään elämäntilanteessa.
Niin tapahtui Deboran elämässä, -
että 40 vuotta tämän jälkeen oli rauha Israelissa, -
Deboran elämän loppuun saakka. Hän kuoli n. 95-vuotiaana - tuomarina.
Ehkä hän sai nähdä lastenlasten- lastenlapset.
Raamattu ei kerro, mutta voisi ajatella, -
että ainakin jonkun sukupolven eteenpäin -
ja sen, mitä tapahtui koko Israelin kansassa tämän jälkeen.
Kun he näkivät, miten Herra hoiti heidän asiansa ja auttoi heitä, -
he jättivät Baalin palvonnan -
ja kääntyivät palvelemaan elävää Jumalaa.
Usko syntyi heidän sydämessään. He alkoivat taas luottaa Isäänsä, -
omaan taivaalliseen Isäänsä, huolenpitäjäänsä, -
joka on aina heidän puolellaan.
He eivät enää halunneet palvella muita jumalia.
Näin Debora sai elää levollista vanhuutta, kuten myös Baarak.
Ei tarvinnut sotia enää. Herra oli sen hoitanut.
Kun Jumala muuttaa sinun kohtalosi, koskettaa parantavalla voimallaan,
antaa lapsillesi uudenlaisen toivon ja tulevaisuuden, -
muuttaa sinun talousahdinkosi niin, -
ettei sinun tarvitse siitä tuskaa kantaa päivittäin, -
niin sinä saat elää levollista elämää.
Aina ne olosuhteet eivät välttämättä muutu.
Jostakin syystä Herra ei aina niitä muuta.
Silloin hän saattaa antaa olosuhteiden yläpuolella olevan rauhan.
Hän sanoi: "Rauhan minä jätän teille, minun rauhani. -
En minä anna niin kuin maailma antaa. Älkää vaipuko epätoivoon."
Jeesuksen rauha on jotain, jonka kanssa voi mennä minne tahansa, -
milloin tahansa, ja se kestää. Ja se kantaa.
Sen kanssa voi kohdata mitkä tahansa elämän asiat -
ja olla onnellinen.
Me olemme monesti pelkojemme vankiloissa, vaikka ulkoisesti vapaita.
Joskus ulkoisessa vankilassa saattaa olla -
niin onnellinen mies tai nainen, ettei uskoisikaan.
Niin levon ja rauhan täyttämä silloin, kun on saanut löytää -
luottamuksen Kaikkivaltiaaseen Jumalaan, -
joka pitää huolen kaikissa elämäntilanteissa.
Tänään me rukoilemme.
Mikä on sinun Siiseran sotajoukkojesi kohta?
Missä olet joutunut kokemaan olevasi mahdottomuuksien edessä?
On se sitten sairaus tai pelon vankila.
Onpa se sitten talousahdinko.
Onpa se sitten lapsiin liittyvä kipu, mikä tahansa, -
mikä on vienyt sinut siihen, missä Baarak oli: -
Periaatteessa tästä pitäisi selvitä mutta realiteetit puhuvat toista.
Ei ole mahdollisuuksia.
Meillä on tänään Jeesuksen Kristuksen veren voima -
ja mahdollisuus siihen, että Hän luo uutta.
Ei Hän paikkaa vanhaa, laita laastaria ja käske vaan kestää kipua.
Ei Hän toimi niin, vaan Hän tulee ja koskettaa sinua sinne, -
missä sinun ahdinkosi on ja muuttaa sinun kohtalosi.
Hän muuttaa sen pysyvästi.
Ei niin, että puolen tunnin päästä on sama tuska, ahdistus, rääkki.
Hän muuttaa lopullisesti.
Hän on luvannut antaa iankaikkisen rauhan -
ja Hän pitää lupauksensa.
Isä, Poika ja Pyhä Henki!
Vetoan Sinun Sanaasi. Olet tässä Sanassa sanonut, -
että Sinun haavojesi kautta me olemme parannetut.
Minä tässä hetkessä puhun kaikille niille, -
jotka ovat nyt sellaisessa elämäntilanteessa, -
että joku sairaus jyllää niin kuin nuo Siiseran vaunut.
Ne vaan jylläävät sinne tasangolle ja valloittavat tilaa.
Solu solulta ne valloittavat yhä enemmän tilaa.
Jeesuksen Kristuksen Nasaretilaisen nimessä -
minä sanon tuolle sairaudelle: -
Tämä on se päivä, kun sinä lähdet ja jätät tämän henkilön otteestasi.
Jeesuksen Kristuksen nimessä sairaus väisty!
Jeesuksen Kristuksen nimessä tulkoon terveys!
Tulkoon terveyden virrat! Tulkoon kuin Jumalan ihmeellinen sade, -
joka pistää kaikki sairauden vallat ja voimat liejuun kiinni niin, -
että jumalalliset sotajoukot saavat tuoda terveyden tilalle -
Jeesuksen Kristuksen nimessä! Jeesuksen Kristuksen nimessä -
kiitän siitä, miten tänä päivänä sinä muutat -
niiden äitien ja isien kohtalon, jotka ovat tuskassa lastensa takia, -
jotka joutuvat kokemaan aineriippu- vuuden, alkoholiriippuvuuden, -
seksiriippuvuuden tai muun riippuvuuden vuoksi, -
että he ovat menettäneet lapsensa. Jeesuksen Kristuksen nimessä -
tule Isä ja kosketa näitten lasten elämää.
Kosketa isän ja äidin sydäntä. Nosta usko, luottamus siihen, -
että Sinulla on avaimet näitten lasten elämään.
Jeesuksen nimessä puhun riippuvuuksille.
Jeesuksen nimessä väistyköön riippuvuuden valta ja voima -
näiden lasten elämästä, joita sinä isänä ja äitinä olet kantanut.
Tuskassa monta kertaa yösydännä huutanut Herran puoleen: -
"Etkö Sinä jo kuule minua? -
Päästä minun lapseni tästä riippuvuudesta!"
Jeesuksen Kristuksen nimessä minä käsken tuon riippuvuuden -
irrottaa otteensa. Minä vapautan nämä lapset elämään sitä elämää, -
jossa ei tarvitse olla vanki, vaan saa vapaudesta käsin elää -
ja tehdä ratkaisuja, jotka ovat elämän puolella.
Jeesuksen Kristuksen nimessä joku elää talousahdingossa, -
joka vuosikaudet, vuosikymmenet on pitänyt kuin liekassa.
Hän on ollut kuin kurimuksessa tämän talousahdingon takia.
Jeesuksen nimessä minä puhun tälle talousahdingolle.
Käsken sen alistua Jeesuksen Kristuksen täyteen hallintavaltaan.
Jeesuksen nimessä tulkoot siunauksen ajat sinun elämääsi.
Tulkoot jumalallisen siunauksen ajat niin, -
että tämän talousahdingon on vaan väistyttävä sinun elämästäsi.
Isä, anna ideoita. Anna taivaallisia ideoita, -
miten lähteä liikkeelle ja eteenpäin. Mikä on avain nyt?
Puhuit Deboralle pikkutarkasti. Tule ja puhu tälle henkilölle -
pikkutarkasti, mikä on tie ja avain Sinun siunaukseesi.
Jeesuksen Kristuksen nimessä Isä, minä anon tätä.
Meidän maahamme on niin paljon tullut samaa, -
mitä oli Israelissa Deboran syntyessä.
Niin paljon on liistetty uskosta.
Sinun Sanaasi ei pidetä enää niin kunniassa kuin kuuluisi.
Sitä ei arvosteta eikä totella. Isä, minä anon anteeksiantoa -
meidän rakkaalle Suomen maalle. Minä anon Sinun armahdustasi -
niin että tämä maa saa vielä puhjeta kukkaan.
Tämän maan erämaat saavat jälleen Sinun siunauksesi sateet.
Ihmiset saavat toivon elämäänsä.
Ihmiset saavat tulevaisuuden elämäänsä.
Jeesuksen Kristuksen nimessä minä anon perheiden ennalleen asetusta.
Anon perheiden ennalleen asetusta. Minä koen, -
että jollakin ystävällä on hyvin syvä kipu avioliitossaan.
Hyvin, hyvin syvä kipu, joka jäytää sinua päivästä toiseen.
Se on kuin joutuisi elämään tosi suuressa tuskassa.
Jeesuksen nimessä puhun tälle avioliitolle.
Käsken kaiken vihollisuuden irrottaa otteensa tästä avioliitosta.
Vapautan jumalallisen yhteyden ja rakkauden tähän liittoon.
Jeesuksen nimessä tulkoon uudenlainen aika tähän perheeseen.
Tulkoon uudenlainen aika katsoa toinen toistaan, -
nähdä rakkauden silmin, nähdä yhteyden silmin.
Isä, tule ja yhdistä rakkaudellasi tämä aviopari.
Anna heidän jälleen nähdä, että Sinulla on avaimet.
Sinulle on kaikki mahdollista myös tässä epätoivon tilanteessa.
Isä, auta Sinä!
Jo tässä hetkessä ota tuo tuska pois.
Ota sydämen tuska pois. Anna tilalle Sinun rauhasi, -
yli ymmärryksen käyvä rauha. Olosuhteiden yläpuolella oleva rauha.
Jeesuksen Kristuksen nimessä. Jeesuksen Kristuksen nimessä.
Sinä TV7:n katsoja voit tukea -
tämän ohjelman tuotantoa soittamalla numeroon -
0600-10177.
Puhelun hinta on noin 12 euroa.
Voit antaa tukesi myös pankkitilin kautta, joka näkyy kuvaruudussa.
Muistathan käyttää ruudussa näkyvää viitenumeroa, -
niin tukesi kohdistuu juuri tämän ohjelman tuotantoon.
Lämmin kiitos tuestasi!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare