Kysy menneiden aikojen suurilta, -
mistä kunniansa kudottiin.
Kysy, milloin matkansa varrella -
vaihtui vaatteensa taivaallisiin.
Moorian vuorella...
Tervetuloa tänään seikkailemaan Saulin kanssa.
Lämpimästi tervetuloa -
myös TV7:n kuulijat!
Tutustutaan tänään hiukan enemmän Saulin näkökulmasta elämään -
ja kaikkeen siihen, mitä Pyhä Sana on hänestä meille jättänyt -
muistoksi ja opetukseksi.
Saul oli henkilö, joka oli rukousvastaus.
Todella monien rukousvastaus.
Israelissa ei ollut koskaan ollut kuningasta, vaan tuomareita.
He pitivät huolen oikeudesta -
ja kävivät ihmisten riita-asioita läpi. He neuvoivat ja opastivat.
Kansa alkoi olla kyllästynyt tuomareihin ja sanoi, -
että he haluaisivat kuninkaan. Naapurivaltioillakin oli.
Heidänkin maansa olisi sitten kuningaskunta.
Olisi hovi ja hienoa, kuten muissakin maissa.
Meillä on vain Jumala ja tavallisia ihmisiä, -
jotka Jumala on valinnut tuomareiksi. Usein hyvin vaatimattomia.
Ei mitään prameutta. Emme voi esitellä kenellekään, -
että meillä on tällainen tuomari.
Me haluamme kuninkaan.
Samuel oli vähän murheellinen -
tästä kansan ajatuksesta, -
mutta hän tuli silti Jumalan eteen sen ajatuksen kanssa.
Hän puhui Jumalalle, että kansa on nyt pettynyt.
On vain meitä tuomareita, jotka kuuntelemme Sinua, Jumala.
He haluaisivat kunnollisen oikean kuninkaan.
Jumala lupasi heille kuninkaan.
Niin Samuel saa -
vastauksen Jumalalta: kuningas tullaan antamaan tähän maahan.
Samuelin kirjassa kerrotaan, miten tämä tapahtui.
1. Samuelin kirjan 9. luvussa sanotaan näin: -
"Benjaminissa oli mies, hyvin varakas..."
Harvoin Raamattu sanoo jotakin ihmistä varakkaaksi.
Se on poikkeuksellista silloin, kun se mainitaan.
Se on jotain sellaista, että tällä ihmisellä on -
koko kansaan nähden hyvin erityinen asema -
hyvän taloudellisen asemansa vuoksi siinä kansassa.
Tässä kohtaa sanotaan, että oli mies, hyvin varakas, -
nimeltä Kiis, Abielin poika.
Israelissa aina sanotaan, kenen poika on.
Hän oli siis Abielin poika, joka taas oli Serorin poika, -
joka Bekoratin poika, joka Afiahin poika, -
joka erään benjaminilaisen miehen poika.
Israelissa aina suku on mukana. Sinä et ole yksilö.
Suomessa ei monesti edes tiedetä, kenen lapsi on.
Puhumattakaan siitä, kenen lapsenlapsi tai lapsenlapsenlapsi on.
Sillä ei ole niin väliä meille, mutta tässä mainitaan -
peräti viisi sukupolvea varakkaasta suvusta.
Saul oli saanut kasvaa sellaisessa perheessä, -
ettei ollut huolta leivästä eikä juomasta.
Synnyttyään hän sai kasvaa yltäkylläisyydessä -
ja sellaisessa tietoisuudessa, että heillä aina on syötävää.
Ei tarvitse kerjätä ruokaa tai lähteä etsimään sitä -
tai huolehtia, miten selvitään seuraavaan päivään.
Hän näki aina, että oli paljon leipää, paljon palvelijoita, -
paljon hyvinvoinnissa eläviä hänen lähellään.
Tällä Kiisillä oli Saul-niminen poika.
Hän oli nuori ja kaunis mies.
Miestä harvoin sanotaan kauniiksi, mutta Raamattu sanoo hänestä, -
ettei hän ollut komea vaan kaunis, -
meidän entistä talonmiestä lainaten, että "on helppo katella".
Hän oli siis sellainen mies, jota oli helppo katsella.
"Israelilaisten joukossa ei ollut kauniimpaa miestä kuin hän..."
Ajatella, koko maan kaunein mies!
Tällainen poika tässä perheessä!
Hän oli varmaan jo vauvana kuullut: "Voi, miten ihana ja suloinen! -
Voi, että olet nätti poika!" Äidin sydän on niin innoissaan.
Niin suloinen! Voi, että minä rakastan sinua!
Kaikesta näki, että heillä oli myös hyvin läheinen suhde isän kanssa.
Hän oli myös isän kultapoika. Voi, minulla on tällainen poika!
Upea! Upea mies! Täällä sanotaan vielä näin: -
"hän oli päätänsä pitempi kaikkea kansaa."
Hän oli oppinut näkemään kauas, kun ei kenenkään pää ollut edessä.
Ihan millaisessa väkijoukossa vaan hän pystyi katsomaan -
kuin vartiotornista, miltä kauempana näyttää.
Eräänä päivänä Kiisiltä, Saulin isältä, -
olivat aasintammat hukassa.
Niin hän sanoi Saulille: "Kuule, poikani Saul, -
voitko auttaa isää tänään? Lähdepä etsimään niitä aasintammoja."
Saulhan oli tottunut palvelijoihin.
Ei hänen tarvinnut yksin asioita hoitaa.
Nytkin hän lähti palvelijan kanssa matkaan.
Käydäänpäs etsimässä isälle nuo aasintammat.
Niitä ei vaan alkanut löytyä. Ei kerta kaikkiaan.
Saulia alkoi jo kyllästyttää koko asia ja hän sanoi palvelijalle: -
"Tule, palatkaamme kotiin; muutoin isäni käy levottomaksi -
meidän tähtemme ja jättää mielestään aasintammat".
Heillä oli läheiset välit. Hän tiesi, -
että jos hän viipyy kauan, isä tulee levottomaksi.
Isän sydän ei enää ajattele aasintammoja.
Se vain ajattelee, missä on hänen rakas poikansa.
Tämä on minusta niin kaunis kuva siitä, -
miten isän sydän voi olla kiinni pojassa -
ja miten poika haluaa, ettei isän tarvitse olla levoton.
Isä saa olla tyytyväisin ja kiitollisin mielin, -
kun hän tietää, mitä pojalle kuuluu.
Tämä palvelija olikin aika itsenäinen palvelija.
Hän uskalsi ehdottaa varakkaalle isännälleen asioita ja sanoi: -
"Katso, tässä kaupungissa on Jumalan mies, arvossa pidetty mies; -
kaikki, mitä hän sanoo, se varmasti toteutuu. Menkäämme nyt sinne; -
kenties hän ilmaisee meille jotakin matkasta, jolla olemme."
Saulin hyvä kasvatus näkyy seuraavasta lauseesta. Hän sanoo: -
"Jos menemme sinne, niin mitä me viemme sille miehelle?"
Leipä on loppu. Muutakaan lahjaa ei ole vietävänä. Onko meillä mitään?
Emme voi mennä kylään, jos meillä ei ole vietävää.
No, siihen palvelija heti sanoi: "Katso, tässä on minulla -
neljännes sekeliä hopeata; minä annan sen Jumalan miehelle, -
että hän ilmaisisi meille jotakin matkastamme".
Oli siis vietävää ja lähdettiin matkaan.
Jumala on niin ihana. Hän puhuu aina asioista etukäteen -
omille ystävilleen ja palvelijoilleen.
Samuelilla oli tosi läheinen suhde Jumalaan.
Hän puhui päivittäin Jumalan kanssa joka kertoi asioita etukäteen.
Ei tarvinnut stressata tapahtumista.
Eilen jo Jumala kertoi huomisesta. Sinäkin päiväni kävi niin, -
että Samuel oli viettänyt päiväänsä kaikessa rauhassa.
Jumalapa oli sanonut, että huomenna tähän aikaan tapaat miehen.
Hän on benjaminilainen. Sinun tykösi tulee mies Benjaminin maasta.
"Voitele hänet minun kansani Israelin ruhtinaaksi.
Hän on vapauttava minun kansani filistealaisten käsistä.
Sillä minä olen katsonut kansani puoleen, -
sen huuto on tullut minun eteeni."
Ajattele! Kun sinä ja minä jossakin elämämme tuskassa -
rukoilemme ja huudamme Jumalan puoleen, -
niin Jumala ei kestä kuunnella, että Hänen lapsillaan on paha olla.
Hän sanoo, että sen huuto on tullut minun eteeni.
Minä olen katsonut kansani puoleen. Jumala aina alkaa tehdä jotain, -
kun ihmislapsi huutaa Häntä tuskassaan, mikä se onkin.
Tässä kohtaa se tuska oli, että kansa halusi kuninkaan.
Niinpä sitten, -
kun Saul ja palvelija tulevat Samuelin luo, -
niin välittömästi Samuelin nähtyä Saulin -
Herra sanoo: "Tässä on se mies."
Ei ollut vielä Saul sanonut sanaakaan.
Herra puhui Samuelille ensin.
"Katso, tässä on se mies, josta minä olen sinulle sanonut: -
'Tämä on vallitseva minun kansaani'".
Saul ei ole nähnyt profeettaa ja tulee häneltä kysymään.
Hän miettii, missä tämä asuu.
Oletteko nähneet näkijän asuntoa? Tiedätkö, missä näkijä asuu?
Itse en ehkä siinä kohtaa olisi malttanut pitää salaisuutta, -
mutta Samuel piti ja sanoi: "Minä olen näkijä. -
Mene minun edelläni uhrikukkulalle."
Hän ei heti kertonut, kuka mies Saul onkaan, -
vaan pyysi aterioimaan kanssaan uhrikukkulalle.
Sitten hän antaa välittömästi Saulille ohjeet.
"...huomenaamuna minä päästän sinut menemään, -
ja kaikki, mitä sinulla on sydämelläsi, minä selvitän sinulle."
Mitä hän sitten sanookaan! "Äläkä enää ole huolissasi aasintammoista, -
jotka ovat olleet sinulta kateissa kolme päivää, -
sillä ne ovat löytyneet. Ja kenen on kaikki, -
mitä kallisarvoisinta Israelissa on, -
jollei sinun ja kaiken sinun isäsi perheen?"
Saul, nuori komea kaunis pitkä mies tapaa -
ensimmäistä kertaa elämässään Samuelin ja kysyy näkijän asuntoa.
Ensimmäiseksi lauseeksi hänelle kerrotaan koko hänen huolensa, -
mikä hänellä on ollut kolme päivää. Aasintammat ovat nyt pieni asia -
kaiken sen rinnalla, mitä nyt tapahtuu Saulin elämässä.
Ne ovat löytyneet, -
mutta kaikki kallisarvoinen on Saulin ja hänen isänsä perheen.
Voisin kuvitella, että Saul vähän aikaa mietti: -
"Tämä mies taitaa olla vanhuudenhöperö."
Kyllähän olemme rikkaita ja meillä on varallisuutta, -
mutta eihän kaikki tässä maassa ole meidän.
Kaikki kallisarvoinen. Eihän tuo nyt ollenkaan pidä paikkaansa.
Vaikka Saul on näin varakkaasta perheestä, -
niin hän ei siihen ulkoiseen varallisuuteen näköjään ole -
kiinnittänyt itsetuntoaan tai saanut siitä vahvuuttaan.
Saul vastaa: "Minähän olen benjaminilainen, -
olen sukukunnasta, joka on Israelin pienimpiä, -
ja minun sukuni on vähäisin kaikista Benjaminin sukukunnan suvuista.
Miksi puhut minulle näin?"
Kaiken varallisuuden keskellä jostain syystä Saul tunsi, -
että hän ja hänen sukunsa on vähäisin Israelissa.
Vähäisin Benjaminin sukukunnista ja sekin on jo vähäinen.
Olemme kaikkein vähäisimpiä.
Eihän minulle siksi voi puhua noin.
"Mutta Samuel otti Saulin palvelijoinensa [...] -
ja antoi heille ylimmän sijan kutsuvierasten joukossa..."
Siinä ehkä pikkuisen vilkaistiin toisiinsa. Mitä nyt on menossa?
Miksi meidät laitetaan tämmöiseen paikkaan istumaan?
Mitä tuo näkijä oikein tekee?
Sitten Samuel sanoo keittäjälle: "Tuo tänne se kappale, -
jonka minä sinulle annoin ja josta minä sinulle sanoin: -
'Pane se syrjään'". Niin keittäjä otti reiden, -
ja mitä siihen kuului, ja pani sen Saulin eteen.
Ja Samuel sanoi: "Katso, tässä pannaan sinun eteesi se, -
mikä on varattu; syö siitä. Sillä juuri täksi hetkeksi -
se säästettiin sinua varten..."
Edellispäivänä profeetta oli jo valmistellut kuninkaan kohtaamista.
Hän antaa välittömästi valtavan reiden -
ylimmässä istuinpaikassa olevalle Saulille, -
joka on entistä hämmentyneempi.
Hän varmasti miettii, mitä ihmettä tuo näkijä puhuu.
Minähän olen tullut vain aasintammoja kysymään.
Ne ovat löytyneet, mutta nyt hän antaa minulle ylimmän paikan -
ja vielä tämmöisen valtavan reiden. Eilen jo käskenyt keittäjän säästää.
Ei voi käsittää, mitä tässä tapahtuu.
Niin hän alkaa sitä syödä kaikessa rauhassa.
Sitten Samuel kutsuu hänet vielä katolle keskustelemaan asioista.
Raamattu ei kerro, mitä siellä katolla keskusteltiin.
He olivat siellä kuitenkin pidemmän aikaa.
Ehkä Samuel kertoi siitä prosessista, mitä hän on elänyt läpi -
ja mitä Jumala on hänelle puhunut ja kuullut kansan rukoukset.
Kun he tulivat alas katolta, niin Samuel sanoi: -
"...pysähdy sinä hetkeksi tähän, -
niin minä julistan sinulle Jumalan sanan".
Nyt alkavat Saulin jalat vähän vapista.
Nyt tulee Jumalan sanaa minulle.
Mitähän Samuel minulle puhuu? Mitä nyt tapahtuu?
Silloin Samuel otti öljysarven, vuodatti öljyä hänen päähänsä, -
suuteli häntä ja sanoi: -
"Katso, Herra on voidellut sinut perintöosansa ruhtinaaksi.
Kun sinä tänä päivänä lähdet minun luotani, kohtaat sinä -
Raakelin haudan luona Selsahissa Benjaminin rajalla kaksi miestä; -
ne sanovat sinulle: 'Aasintammat, joita olet lähtenyt etsimään, -
ovat löytyneet; katso, isäsi on heittänyt mielestään aasintammat, -
kun on levoton teidän tähtenne ja sanoo: -
Mitä minä voisin tehdä poikani avuksi?'"
Nyt oli jo neljäs päivä menossa eikä Saul tule takaisin.
Mitä ihmettä voin tehdä, että poikani löytyy?
Ihan sama niille aasintammoille, kunhan poika löytyy, -
isän sydänkäpynen löytyy.
Niin Saulille annetaan vielä lisää ohjeita.
Herran Henki tulee sinuun. Sinä joudut hurmoksiin -
niin kuin profeetat, jotka ovat uhrikukkulalla hurmoksissa -
harppu, vaskirumpu, huilu ja kannel edellänsä.
Sinäkin joudut hurmoksiin, niin kuin hekin -
ja sinä muutut toiseksi mieheksi.
Aika jännittäviä sanoja! Muutut toiseksi mieheksi?
Hän on ehkä 20 vuotta ollut tietynlainen mies.
Nytkö hän muuttuu toisenlaiseksi mieheksi?
Mitä on hurmoksissa olo? "Sinäkin joudut hurmoksiin."
"Ja kun hän käänsi selkänsä lähteäksensä Samuelin luota, -
muutti Jumala hänen sydämensä..."
Sitä ennen vielä Samuel sanoi: "...odota seitsemän päivää, -
kunnes minä tulen sinun luoksesi ja ilmoitan sinulle, -
mitä sinun on tehtävä." Odota seitsemän päivää, -
kunnes minä tulen luoksesi ja ilmoitan, mitä sinun on tehtävä.
Kun hän kääntyi Samuelin luota, niin hänen sydämensä muuttui.
Jumala on ainut maailmankaik- keudessa, joka voi sydämen muuttaa.
Muuttaa kivisydämestä lihasydämeksi.
Antaa sydämeen jotain ihan uutta tuoretta elämää.
Jumala ainoana sen voi tehdä ja Jumala teki sen Saulille siinä, -
niin kuin Samuel oli sanonut.
Ja kun he tulivat Gibeaan, niin Jumalan Henki tuli häneen, -
ja hänkin joutui hurmoksiin heidän keskellänsä.
Alettiin kysellä: "Mikä Kiisin pojalle on tullut?
Onko Saulkin profeettain joukossa?"
Tästä tuli jopa sanonta: onko Saulkin profeettain joukossa?
Oli niin omituista, että tuo rikas nuori poika oli hurmoksissa -
siellä profeettojen keskellä. Jumalan Henki tuli hänen ylleen.
Hän siellä ylisti Jumalaa, niin kuin nuo profeetatkin.
Tästä lähti sellainen prosessi liikkeelle, -
että Samuel astui kansan eteen. Hän ensin nuhteli kansaa: -
"...olette pitänyt halpana Jumalanne, joka on auttanut teidät -
kaikista onnettomuuksistanne ja ahdingoistanne, -
ja olette sanoneet hänelle: 'Aseta meille kuningas'."
Te näitte Egyptistä tulon tapahtumat -
ja olette nähneet valtavasti Jumalan ihmeitä. Jumala huolehti, -
antoi mannaa, piti huolta kaikista tarpeistanne, antoi tuomareita.
Silti ette olleet tyytyväisiä, vaan halusitte kuninkaan.
Nyt asettukaa Herran eteen sukukunnittain."
Israelissa on usein ollut tapana arvalla ottaa -
se Jumalan tahto. Sanassa sanotaankin, -
että arvan tulos tulee aina Jumalalta.
Niin se osui ensin Benjaminin suku- kuntaan ja sieltä Matrin sukuun.
Sen jälkeen arpa osui Sauliin, Kiisin poikaan.
Tähän tilanteeseen Samuel oli käskenyt Saulin mennä.
Hän tiesi, että Jumala tulee paljastamaan tämän koko kansalle.
Sitten alettiin kysellä, missä tämä Saul nyt on.
Ei kukaan tiennyt. Kyllä koko Benjaminin suku oli paikalla, -
mutta ei löydy Saulia. Etsitään kaikkialta.
Ei mistään löydy nuorta miestä, joka oli voideltu kuninkaaksi -
edellispäivänä eli ihan vasta.
Herralta ei ole mikään salassa.
Kukaan ei voi ikinä olla piilossa Jumalalta.
Jumala tietää meidätkin tarkkaan tässä tällä hetkellä, -
kaikki ajatuksemme ja kaiken elämästämme.
Herralta ei voi koskaan piilottaa mitään.
Ajatelkaa, miten noloa! Herran piti sanoa Samuelille, -
että Saul on piilossa kuormaston takana.
Eikö vaan hyvin alkanut tämä kuninkuus koko kansan edessä?
Komea nuori mies kyykyllään kuormaston takana piilossa.
Sieltä tulevat kansanjohtajat voideltua kuningasta hakemaan!
Ei voisi oikeastaan kyllä nolommin tuo kuninkuus alkaa.
Jostakin syystä Saul koki niin suurta epävarmuutta -
astua tuohon kuninkuuteen, että hän meni piiloon.
Hän ei ehkä ajatellut loppuun asti, minkä kuvan antaa kansan edessä.
Kaikki häntä etsivät ja sitten hän löytyy kuormaston takaa piilosta!
Siellä hän ehkä pöllyttelee oljen- korsia ja tulee sitten näkyville.
"Niin he juoksivat ja toivat hänet sieltä, -
ja kun hän asettui kansan keskelle, niin hän oli päätänsä pitempi -
kaikkea kansaa. Ja Samuel sanoi kaikelle kansalle..."
Ei hän sanonut, että tässä on kuningas, joka on niin pelokas, -
että tuolla se oli piilossa, vaikka se on voideltu.
Sen sijaan hän rohkaisee ja antaa hyvän palautteen nuorukaisesta.
"Näettekö, kenen Herra on valinnut;
sillä ei ole hänen vertaistansa koko kansan joukossa".
Näettekö, millaisen miehen Herra on valinnut!
Upea mies! Ei ole hänen vertaistaan koko kansan joukossa!
Siinä kohti unohdettiin kaikki epävarmuus -
ja sen kautta tulleet asiat Saulin elämässä.
Ehkä tämäkin alku kuitenkin teki sen, -
että välittömästi kelvottomat miehet nousivat vähän vastaan -
Saulin kuninkuutta: Mitä apua meille on tuommoisesta kuninkaasta?
Tuommoinen pelokas ja epävarma. Ei tuosta ole mihinkään.
Piiloon juoksee, vaikka on kuninkaaksi voideltu.
Heti alkumetreillä alkoi pikkuisen kahtia jako kansan seassa.
Sitten Jumala puuttui asiaan.
Jumalan Henki tarttui Sauliin, -
kun filistealaiset yrittivät tulla tuhoamaan Israelin leiriä.
Silloin Herran Henki tuli Sauliin. Hän lähti välittömästi sotaan, -
ja sota voitettiin. Vielä sanotaan...
"Silloin kansa sanoi Samuelille siellä: -
'Ketkä ne olivat, jotka sanoivat: Saulko tulisi meidän kuninkaaksemme?
Antakaa tänne ne miehet, surmataksemme heidät."
Saulin takana olleet alkoivat sanoa, että kun sota voitettiin, -
niin heillä on hyvä kuningas. Nyt tapetaan Saulia vastaan olleet.
Eihän se käy, että tämä toinen joukko täällä on nyreissään.
Saul sanoi viisaasti: "Tänä päivänä ei ketään surmata, -
sillä tänä päivänä on Herra antanut voiton Israelille".
"Ja Samuel sanoi kansalle: 'Tulkaa, menkäämme Gilgaliin -
ja uudistakaamme siellä kuninkuus'. Niin kaikki kansa meni Gilgaliin -
ja teki Saulin kuninkaaksi siellä, Herran edessä Gilgalissa..."
Kaikki kansa iloitsi suuresti. Myös Saul iloitsi suuresti.
Tässä kohti näytti, että nyt lähtevät oikein voitokkaasti -
ja hyvin menemään nämä asiat.
Niin siinä tapahtui, -
että heti alkumetreillä jouduttiin uuteen sotaan.
Seitsemäs päivä oli jo menossa. (Samuel oli sanonut, -
että seitsemän päivän kuluttua hän tulee kertomaan, -
miten tehdään jatkossa.) Samuelia ei kuitenkaan kuulunut.
Saul tuli epävarmaksi.
Häntä alkoi pelottaa, että amalekilaiset voittavat heidät.
Kai tässä täytyy itse ryhtyä toimeen. Olenhan minä kuningas.
Loppujen lopuksi profeetta Samuel on nyt alaiseni, -
joten minä voin tehdä tässä maassa, mitä haluan.
Hän kyllä käski odottaa, mutta kun ei häntä kuulu -
ja minä olen maassa kuningas, niin kai saan itse polttouhrini uhrata -
eikä profeettaa tarvita.
Niin hän menee ja uhraa itse polttouhrin.
Polttouhrin uhraaminen oli aina kuulunut profeettojen tehtäviin.
Sitä eivät saaneet muut tehdä.
Kyllä Saul sen tiesi, mutta hän oli kärsimätön.
Ehkä kuninkuus jo pikkuisen oli myös tehnyt tehtävänsä.
Hän oli sentään tämän maan hallitsija.
Jos ei profeetta tule ajoissa, niin tehdään se itse.
Samuel tuli hyvin murheelliseksi.
Seitsemän päivää oli kerennyt olla kuninkaana, -
kun Samuel joutui murehtimaan tätä nuorta komeaa pitkää kuningasta -
ja hän sanoi: -
"Mitä olet tehnyt?"
Mitä olet mennyt tekemään?
Saul vastasi: "Kun näin, että kansa hajaantui pois minun luotani -
etkä sinä tullut määrättynä aikana, -
vaikka filistealaiset olivat kokoontuneet Mikmaaseen, -
niin minä ajattelin: nyt filistealaiset hyökkäävät minua vastaan -
alas Gilgaliin, enkä minä ole etsinyt Herran mielisuosiota; -
ja minä rohkaisin itseni ja uhrasin polttouhrin".
Hän tunnusti kyllä, ettei hän itse etsinyt Herran mielisuosiota.
Mutta minä rohkaisin itseni.
Olen kuningas ja uhraan itse polttouhrini.
En välitä Samuelin määräyksestä.
Mutta Samuel sanoi: "Sinä olet tehnyt tyhmästi.
Et ole noudattanut Herran, Jumalasi, käskyä, -
jonka hän antoi sinulle; muutoin olisi Herra vahvistanut -
sinun kuninkuutesi Israelissa ikuisiksi ajoiksi."
Jumala on äärimmäisen tarkka siinä, -
tottelemmeko Häntä vai emme. Olemmeko kuuliaisia vai emme.
Hän oli sanonut: Odota, kunnes minä tulen -
ja neuvon sinulle, mitä pitää tehdä, mutta Saul ei odottanut.
Siinä tapahtui niin suuri erehdys ensimmäisen kuninkuusviikon jälkeen,
että Samuel joutui sanomaan, -
että kuninkuutesi olisi iäksi vahvistettu. Nyt niin ei voi tehdä.
"...nyt kuninkuutesi ei ole pysyvä.
Herra on etsinyt itselleen mielensä mukaisen miehen, -
ja hänet on Herra määrännyt kansansa ruhtinaaksi, -
koska sinä et noudattanut käskyä, minkä Herra sinulle antoi."
Se oli nopea nousu ja Jumalan silmissä nopea lasku.
Seitsemän päivää -
ja Herra joutui ilmoittamaan, että hänen kuninkuutensa ei ole pysyvää.
Hän on valinnut itselleen mielensä mukaisen miehen.
Sinä et ollutkaan sitä.
Niin lähti aivan uusi vaihe -
välittömästi ensimmäisen kuninkuus- viikon jälkeen Saulin elämässä.
Herra sanoi Samuelin kautta Saulille, -
siis Samuelille Herra sanoi: "Minä kadun, -
että tein Saulin kuninkaaksi, sillä hän on kääntynyt pois minusta -
eikä ole täyttänyt minun käskyjäni".
Samuel pahastui tästä.
Jumalaa oli vaikea tulkita. Juuri Hän käski voidella Saulin.
Samuel teki sen ja rohkaisi koko kansan edessä, -
että on tullut hyvä kuningas. Nyt Jumala sanoo katuvansa.
Eikö Hän tuntenut Saulia? Miksi valitsi hänet?
Samuel pahastui, kun Jumala jo katui -
ja viikon päästä oli eri mieltä.
Kuitenkin Samuel huusi Herraa kaiken sen yön.
Vaikka hän pahastui siitä, hän huusi Herraa kaiken sen yön.
Sitten hän lähti aamulla tapaamaan Saulia.
Hänen sydämensä oli Saulin takana ja hän lähti tapaamaan Saulia.
Siellä hän oli Karmel-vuorella. "Saul on mennyt Karmeliin -
ja pystyttänyt sinne itsellensä muistomerkin..."
Ei Saul halunnut Jumalan kunniaa, vaan itsellensä muistomerkin.
Vaikka hän oli jo saanut kuulla, että kuninkuus ei ole pysyvä, -
kun hän on rikkonut Jumalaa vastaan, ei hän siitä välittänyt.
Samuel sanoo...
Siis Saul sanoo ensimmäiseksi Samuelille: -
"Herra siunatkoon sinua! Minä olen täyttänyt Herran käskyn."
Että hän kehtaa! Hän tiesi tehneensä kaiken, mitä ei olisi pitänyt.
Hän ei arvannut, että Jumala koko ajan näkee hänen tekonsa -
ja myös ajatuksensa. Hän ei ole asiasta tietävinään, -
vaan väittää tehneensä kaiken, niin kuin Herra on käskenyt.
Samuel sanoo: "Mitä tämä lammasten määkiminen sitten on, -
joka kuuluu minun korviini, ja tämä raavaiden ammuminen, jonka kuulen?"
Saul ei ottanut vastuuta omista teoistaan. Hän alkoi selitellä: -
"Amalekilaisilta ne on tuotu; sillä kansa säästi parhaat lampaat -
ja raavaat uhrataksensa ne Herralle, sinun Jumalallesi; -
mutta muut me olemme vihkineet tuhon omiksi".
Ei siis 'minun Jumalalleni' vaan 'sinun Jumalallesi'.
Kansahan tämän teki. Minä en ole syyllinen, -
vaikka olen koko maan johtaja. Eivät minulle kansan teot kuulu.
Hän ei kyennyt ottamaan vastuuta. Hän halusi vain kulisseja.
Niin tapahtui, -
että Samuel sanoi: "Miksi et kuullut Herran ääntä, -
vaan syöksyit saaliin kimppuun ja teit sitä, -
mikä on pahaa Herran silmissä?"
"Katso, kuuliaisuus on parempi kuin uhri -
ja tottelevaisuus parempi kuin oinasten rasva."
Jumalalle kuuliaisuus on aina kaikkein tärkeintä, ei muu.
"Sillä tottelemattomuus on taikuuden syntiä, -
ja niskoittelu on valhetta [...]. Koska sinä olet hyljännyt -
Herran sanan, on myös hän hyljännyt sinut, -
etkä sinä enää saa olla kuninkaana."
Saul oli varsinainen ulkokultaisuuden perikuva -
ja kulissien pitäjä. Hän sanoo tähänkin: -
"Minä olen tehnyt syntiä, kun olen rikkonut Herran käskyn [...];
sillä minä pelkäsin kansaa ja kuulin heidän ääntänsä.
Anna nyt minulle syntini anteeksi ja palaja minun kanssani, -
niin minä kumartaen rukoilen Herraa."
Ellei Samuel palaisi Saulin kanssa, kansa olisi tiennyt, -
että Herra on hyljännyt Saulin. Saul halusi pitää vielä kulisseja.
Vaikka minut on hyljätty, niin palaa kanssani, jotta kansa luulee, -
että olen vielä Jumalankin silmissä kuningas.
Hänelle kulissit olivat tärkeämmät kuin Jumalan edessä oikeat teot.
Jumala ei koskaan siunaa kulisseja. Ei koskaan.
Hänelle kulissit eivät merkitse mitään.
Samuel sanoi Saulille: "Minä en palaja sinun kanssasi; -
sillä sinä olet hyljännyt Herran sanan..."
Saul kehtaa repäistä tätä Jumalan miestä viitasta -
ja käskeä palaamaan. Yksin en lähde.
Et kyllä häpäise minua kansan edessä etkä paljasta, -
että ensimmäisen viikon jälkeen kävi niin huonosti!
Ja Samuel sanoi hänelle: "Herra on tänä päivänä reväissyt -
Israelin kuninkuuden sinulta ja antanut sen toiselle, -
joka on sinua parempi. Ja hän, joka on Israelin kunnia, -
ei valhettele eikä kadu; sillä hän ei ole ihminen, että hän katuisi."
Saul sanoi: "Minä olen syntiä tehnyt; -
mutta osoita minulle kuitenkin se kunnia kansani vanhimpien edessä -
ja Israelin edessä, että palajat minun kanssani, -
niin minä kumartaen rukoilisin Herraa, sinun Jumalaasi".
Voisitko kuitenkin pitää vielä kulissit?
Menisimme vielä yhdessä. Palaja minun kanssani.
En ilkeä mennä yksin.
No, Samuel palasi Saulin jäljessä, -
mutta Samuel ei enää nähnyt Saulia kuolinpäiväänsä saakka.
Tämä oli heidän viimeinen kohtaamisensa.
Viimeisessä kohtaamisessa -
juuri valittu kuningas Saul ei pelännyt Jumalaa, ei Jumalan miestä.
Hänellä ei ollut Jumalan pelkoa. Oli vain tarve säilyttää kulissit.
Uusi hovielämä saadaan näyttämään siltä, -
että hovissa on kaikki hyvin. Ei kansa saa tietää, -
mitä täällä on tapahtunut; mitä Jumala nyt ajattelee -
tai miten olen ollut tottelematon.
Ei kerrota kansalle. Salataan kansalta.
Hän uskaltaa vielä repäistä Samuelin viitan, -
kun Samuel ei meinaa suostua kulissien pitoon ihmisten edessä.
Kyllä vaan! Nyt mennään yhdessä niin kuin ei mitään!
Minä olen kuningas! Ihan sama, onko Jumalan suosio ylläni vai ei.
Kyllä minä kuninkuudesta huolen pidän.
Jumalan kanssa ei voi leikkiä - koskaan.
Herran lähettämä paha henki tuli Sauliin.
Siitä alkoi aivan uusi vaihe.
Jumala lähetti Samuelin voitelemaan uuden kuninkaan.
Kun Saul oli niin hurjapäinen siellä hovissa, -
niin mietittiin, mikä tuota kuningasta rauhoittaisi.
Kutsutaan harpunsoittaja, mies, joka osaa soittaa lauluja, -
joilla lampaatkin rauhoittuvat. Varmaan sitten kuningaskin.
Niin kutsuttiin nuori Daavid soittamaan sinne.
Saul rakasti tätä nuorta poikaa. Ihanaa musiikkia!
Tämä aina niin minun sieluani ruokkii.
Saan olla niin levollisin mielin, kun saan kuulla harpunsoittoa.
Daavid, soitahan taas minulle!
Niin heistä tuli hyvät ystävät.
Saul aina ajoittain tarvitsi tätä hyvää musiikkiterapiaa, -
kristillistä musiikkiterapiaa, jota Daavid hänelle antoi.
Sitten filistealaiset hyökkäsivät -
uudella tavalla ja konstilla. Tuli Goljat.
Tuollainen 4-metrinen mies, kunnon sankari.
Onko teillä joku antaa minulle taistelukaveriksi?
Saul, uskallatko tulla vastaan?
Vai onko sinulla antaa joku sotilas? Mies miestä vastaan.
Kumpi voittaa, niin toinen kansa on sitten sen alainen.
Nyt oli taas Saulilla kuormaston taakse piiloon menon aika.
Siellä hän kuikuili Goljatia. Kauhea mies!
Millä ihmeellä tästä selvitään?
Kaikki sotilaat ja kaikki kansa pelkäsivät.
Ei hänellä ollut mitään jättiläisiä antaa vastaan.
40 päivän ajan joka aamu Goljat tuli: -
"No, Saul, joko on antaa mies minua vastaan? -
Tuletko itse vai annatko jonkun muun? -
Katsotaan, kumpi voittaa ja miten tässä käy?"
Ei ollut. Entistä enemmän Saul pelkäsi.
Sitten Daavid tuli isänsä laittamana -
tuomaan veljilleen eväitä.
Hän kuuli, miten Goljat häväisi Jumalan sotajoukkoja.
Olivathan ne peloissaan piilossa luolissa -
eivätkä näyttäneet kovin mahtaville sotajoukoille.
Mutta Daavidilla oli asennetta. Hän tunsi Jumalansa.
Hän sanoi: "Kuka uskaltaa häväistä Herran sotajoukkoja?"
Ja niin hän lupasi mennä taisteluun.
Saul yritti antaa hänelle omat joukkonsa, -
mutta eivät olleet ne vaatteet sopivat.
Niin Daavid meni ja omilla aseillaan voitti Goljatin.
No, ensinhän se oli hyvä asia. Meidän maamme selvisi tästä!
Daavid voitti.
Naiset alkoivat laulaa: "Saul voitti 1 000..." - Niin voitinkin.
"mutta Daavid 10 000." - Ei käy! Ei käy!
Saulille ei käynyt niin, että joku oli parempi kuin hän.
Hänelle syntyi valtava kateus ja murhanhimo.
Päiviltä pois tuo pieni mies!
Tuollaiselleko pikkupojalle nyt kansa laulaa ja hurraa!
Sekö muka on 10 000 voittanut ja minä vain 1 000!
Siitä päivästä asti Saul etsi sitä kohtaa, millä tuhota Daavid.
Hän vihaamalla vihasi. Hän vihaamalla vihasi Daavidia.
Hän yritti keihästää, kun Daavid soitti harpulla.
Hän yritti tapaa hänet siihen paikkaan.
Hän suunnitteli tappavansa Daavidin pöytään, jossa tämä söi.
Hän oli ystävystynyt Saulin pojan kanssa. He söivät samassa pöydässä.
Hän yritti tappaa Daavidin. Sitten hän päätti, -
ettei tarvitse itse tappaa, kun lähettää hänet filistealaisten sekaan
Lisätäänpäs tähän vielä jotain.
Olin luvannut Goljatin tappajalle tyttäreni.
He näkyvät rakastavan toisiaan, niin tämä sopii hyvin.
Saul sanoi Daavidille, että tämä kyllä saa Miikalin, -
mutta tämän tarvitsee ensin hankkia sata esinahkaa.
No, Daavid hankki kaksisataa.
Jumalan voima oli Daavidin yllä, ja hän toi ne 200 esinahkaa.
Saul oli ajatellut sydämessään, että kun se hakee esinahkoja -
ja tappaa 100 filistealaista, niin helposti siitä päästiin.
Filistealaiset tappoivat hänet eikä Saul ole mitään juoninut.
Se oli vain pieni koe, kun en tytärtäni anna kenelle vaan.
No, kuinka kävikään? Hänen piti antaa Miikal, -
mutta Miikal rakasti Daavidia - enemmän kuin isäänsä.
Hän oli sitoutunut omaan avioliittoonsa.
Hän näki, että isä vihaa Daavidia ja kuuli, -
että isä aikoo nyt tappaa hänen miehensä Daavidin.
Niinpä Miikal pelasti Daavidin hengen -
ja päästi hänet ikkunasta pakoon.
Saul päätti, että joka tapauksessa tämä avioliitto loppui.
Hän antoi Miikalin toiselle miehelle.
Jos Daavid joskus pakoretkiltään palaa, ei ainakaan enää ole vaimoa.
Sainpa kostettua!
Ei Saul siihen kuitenkaan tyytynyt.
Hän lähti itse pikkupojan perään erämaihin tuhansine sotilaineen -
etsimään sitä poikaa! Kateus vie kalatkin vedestä.
Kateus on voima, joka saa tekemään ihan käsittämättömiä asioita.
Niin sai Saulinkin. Lähteä nyt etsimään erämaihin -
koko Israelin suuri sotajoukko mukanaan yhtä miestä!
Siellä Daavid oli luolissa paossa.
Kuninkaan vävy - syytön kaikkeen.
Daavidin sydän oli kuitenkin sellainen, -
että hän ei halunnut mitään tuhoa Saulille.
Jumala johdatti niin, että Saul tuli tarpeelleen siihen luolaan, -
missä Daavid majaili. "Nyt hiljaa, -
ettei paljastuta. Ollaan täällä luolan perällä."
Mutta ei Daavid malttanut olla. Kun Saul oli tarpeellaan, -
niin hän kävi leikkaamassa pienen viitanpalan siitä.
Olisipa ollut mahdollisuus tehdä muutakin, -
mutta otin pienen viitanpalasen.
Siitäkin teosta hänelle kuitenkin tuli huono omatunto.
Kun Saul meni kauemmaksi, hän heiluttaa viitanpalasta.
"Näetkö, Saul, en halua sinulle mitään pahaa.
Olisin voinut tappaa sinut. Tulit luolaani tarpeillesi.
Leikkasin tämän viitanpalasen osoitukseksi siitä, -
että olit käsissäni. Herra olisi antanut sinut käsiini.
Olet Herran voideltu enkä halunnut satuttaa ja tahrata käsiäni sinuun.
En halua sinulle pahaa. Miksi uskot ihmisiä, -
jotka sanovat minun haluavan sinulle pahaa? Valhepuheita!"
Silloin Saul ymmärsi, että hän olisi voinut kuolla.
Kävipäs tuuri, että hän otti vain viitanpalan!
Oi, poikani! Poikani Daavidko se on?
Vieläkö kuulen äänesi? Enhän minä mitään pahaa sinulle!
Olen vaan ihan rauhassa täällä. Lähdenkin tästä kotiin.
Kun oli oikein hätä, niin kyllä Saul oli mielin kielin, -
mutta muuten oli aivan muuta mieltä.
Ei mennyt kauan, kun hän oli taas täynnä vihaa -
ja lähti uudelleen etsimään Daavidia täyden vihan vimmassa.
Nyt se on saatava! Mutta Jumala nu- kutti koko joukon raskaaseen uneen.
Ja kuinka ollakaan, Saul kuorsaa vartijansa vieressä.
[kuorsausta]
Daavid käy ottamassa keihään hänen päänsä vierestä -
ja vesiastian.
Mukana ollut toveri ehdotti, että tapetaan Saul.
Siihen loppuu koko tämä vaino.
Ei. En koske Jumalan voitelemaan mieheen.
Niin Daavid sitten heiluttelee keihästä ja vesiastiaa -
ja alkaa herätellä sitä vartijaa: "Voisitko herätä? -
Minulla olisi sinulle jotain asiaa."
Mitä? Mitä on tapahtunut? Missä keihäs? Missä vesiastia?
Daavid ilmoitti, että hänellä ne ovat. Kävin ne hakemassa, -
kun sinä ja vartijasi nukuitte.
Olisin voinut tehdä muutakin.
Saul tajuaa, että hän on oikeasti -
tehnyt väärin. Hän on mies, -
jonka kuuluu nyt tehdä parannusta.
Hän on mies, jonka kuuluu oikeasti osoittaa -
jotain toisenlaista.
"Niin Saul sanoi: 'Minä olen tehnyt syntiä.
Tule takaisin, poikani Daavid; sillä minä en enää tee sinulle pahaa, -
koska minun henkeni tänä päivänä on ollut kallis sinun silmissäsi.
Katso, minä olen tehnyt tyhmästi ja erehtynyt kovin pahoin.'"
"Siunattu ole sinä, poikani Daavid!
Mihin sinä ryhdyt, siihen sinä pystyt."
Siunattu ole sinä, poikani Daavid!
Mihin sinä ryhdyt, siihen sinä pystyt.
Nämä olivat Saulin viimeiset sanat Daavidille.
Daavid jäi luoliin. Saul lähti sotaretkelle.
Ennen sotaretkeä hän kävi kuitenkin vielä noidan luona.
Samuel oli kuollut siinä välissä ja hän halusi tietää sodan tuloksen.
Samuelilta oli voinut kysyä, mitä Herra ilmoittaa.
Nyt hän kävi hakemassa noidan, joka nostattaa Samuelin kertomaan.
Samuel kyllä nostatettiin, mutta hän sanoi: "Miksi näin teit?"
Se on Jumalan kieltämä tapa.
Hän ei todellakaan halua tällaista tapaa.
Tänä päivänä, -
ei kun "huomenna olet sinä poikinesi minun tykönäni; -
myös Israelin leirin Herra antaa filistealaisten käsiin."
Olet tehnyt asioita, joista ei ole paluuta.
Huomenna olet poikinesi minun tykönäni.
Tämän tiedon kanssa Saul menee sotaan.
Hän näkee poikien kuolevan.
Hän tekee omavaltaisen valinnan, kuten oli koko kuninkuutensa tehnyt.
Hän otti aina asiat omiin käsiinsä.
"Ja Saul sanoi aseenkantajallensa: 'Paljasta miekkasi -
ja lävistä sillä minut, etteivät nuo ympärileikkaamattomat tulisi -
lävistämään minua ja pitämään minua pilkkanaan'.
Mutta hänen aseenkantajansa ei tahtonut, sillä hän pelkäsi kovin.
Niin Saul itse otti miekan ja heittäytyi siihen."
"Niin kuolivat sinä päivänä yhdessä Saul, hänen kolme poikaansa, -
ja hänen aseenkantajansa ynnä kaikki hänen miehensä."
Saul ei kunnioittanut Jumalaa, ei halunnut elää kuuliaisuudessa.
Hän rakasti kulisseja, hovielämää -
ja kaiken ulkoisen ylläpitämistä - ja menetti kaiken.
Isä, Jeesuksen nimessä -
varjele meidän sydämemme, -
niin että me kunnioitamme Sinua yli kaiken.
Haluamme olla kuuliaisia Sinulle kaikessa siinä, -
mistä Sinä meille puhut.
Varjele meitä Saulin kohtalolta siinä, -
että omavoimaisuudessamme alkaisimme tehdä asioita, -
niin kuin itse tahdomme ohi Sinun määräystesi -
ja ohi Sinun ohjeistuksesi.
Isä, anna se armo, että voimme olla nöyriä sydämeltämme, -
pelätä Sinua, arvostaa Sinun lakiasi, -
arvostaa Sinun Sanasi totuutta yli kaiken.
Olivatpa muut mitä mieltä tahansa, niin pitäisimme kiinni siitä, -
mitä Sinä olet meille ohjeeksi antanut luottaen siihen, -
että Sinä ajallasi ja tavallasi ajat meidän asiaamme.
Näin meidän ei itse tarvitse ottaa ratkaisuja omiin käsiimme.
Tule, Isä, Jeesuksen nimessä ja varjele meidän sydämemme -
kaikesta pahasta. Varjele kateudelta, -
varjele katkeruudelta ja vihalta.
Anna se armo, että voisimme ottaa asiat Sinun käsistäsi silloinkin, -
kun joku toinen kohoaa korkeammalle meitä.
Silloinkin kun asiat menevät aivan eri lailla, kuin olemme odottaneet.
Isä, Jeesuksen nimessä, kiitos, että Sinä olet se, -
joka hallitsee aina ja iankaikkisesti.
Sinä olet se, jonka kädestä lähtee siunaus.
Sinä olet se, jonka on mahdollista viedä -
millaisten asioitten läpi tahansa.
Jeesuksen Kristuksen nimessä.
Anon vielä kansallemme sellaisia johtajia, -
jotka ennen kaikkea pelkäävät Sinua.
He ovat valmiita elämään kuuliaisuudessa Sanallesi yli kaiken -
ja luottamaan siihen, että Sinä olet maamme turva ja suoja.
Sinä olet se, joka annat voitot ja myös rauhan koko maamme ylle.
Jeesuksen nimessä. Aamen.
Sinä TV7:n katsoja voit tukea -
tämän ohjelman tuotantoa soittamalla numeroon -
0600-10177.
Puhelun hinta on noin 12 euroa.
Voit antaa tukesi myös pankkitilin kautta, joka näkyy kuvaruudussa.
Muistathan käyttää ruudussa näkyvää viitenumeroa, -
niin tukesi kohdistuu juuri tämän ohjelman tuotantoon.
Lämmin kiitos tuestasi!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare