Kysy menneiden aikojen suurilta, -
mistä kunniansa kudottiin.
Kysy, milloin matkansa varrella -
vaihtui vaatteensa taivaallisiin.
Moorian vuorella, -
Moorian vuorella...
Tervetuloa seikkailemaan tänään Marian elämäntarinan äärellä.
Lämpimästi tervetuloa myös TV7:n katsojat -
tutustumaan hetkeksi Mariaan ja hänen elämäntarinaansa.
Jumala ei koskaan toimi mielijohteesta -
eikä Hänen suunnitelmissaan ole tyhjiä kohtia.
Kaikkivaltiaan Jumalan suunnitelmat ovat täsmälliset -
ja Hänen johdatuksensa pikkutarkka.
Ihminen itse valitsee, luottaako Jumalaan -
vai katsooko asioita ihmisen silmin.
Isä, Poika ja Pyhä Henki!
Avaa meille tänään Marian elämän kautta jotain.
Puhu meille Pyhän Henkesi kautta.
Tee tämä Raamatun elämäntarina eläväksi.
Jeesuksen nimessä. Aamen.
Noin 600 vuotta Jumala oli ollut vaiti.
Hän ei ollut puhunut.
Oli odotettu ja odotettu, -
että jälleen voitaisiin kuulla Jumalaa.
Jälleen tapahtuisi jotain, josta voitaisiin sanoa, -
että Kaikkivaltias kosketti maata -
ja toi oman kirkkautensa ja toi oman Sanansa.
Odotettiin Messiasta.
Ylipapit, rabbit, opettajat olivat tutkineet, -
että aika on - aika on Messiaan tulla.
Kaikista profeettojen ennustuksista päätellen -
pitäisi olla aika.
Marian kotona isä ja äiti odottivat Messiasta joka päivä -
ja valmistivat sydäntään Messiaan tuloon.
Niin Mariakin oli jo pienenä tyttönä alkanut odottaa Messiasta.
Hän ajatteli, miltähän Messias näyttää.
Tuleeko Hän vanhana miehenä? Monilla synagogan opettajilla on -
jo harmaa parta. Onkohan se Messias sellainen?
Vai onko Hän nuori?
Vai onko Hän ihminen ollenkaan? Onko Hän jotain sellaista, -
vähän niin kuin enkeli maan päällä?
Kaikki tietävät, missä Hän kulkee. Hän vain sädehtii.
Hän oli kuullut paljon Messiaasta.
Hän oli kuullut, että Messias tuo uuden kuningaskunnan -
ja vapahtaa kansansa.
Isä ja äiti olivat niin murheellisia, -
kun Rooma kovin käsin piti kiinni heidän kansastaan.
Säädökset olivat niin moninaiset, -
ja heidän oma kansansa oli niin ahtaalla.
Ehkäpä se Messias onkin sellainen, joka syntyy kruunu päässä -
ja tulee suoraan Jerusalemiin hallitsemaan.
Hän vain ilmestyy sinne ja laittaa roomalaiset sotilaat pois.
Kaikenlaisia mielikuvitusajatuksia Marialla aina joskus oli, -
mutta muuten hän vietti tavallista lapsen elämää.
Hän leikki niin kuin muutkin samanikäiset tytöt ja pojat.
Sitten hän oli noin 13-vuotias.
Hän oli yksin.
Yhtäkkiä -
hänen kotiinsa tuli kummallinen vieras. Ei koputtanut tullessaan.
Hän ei esitellyt itseään eikä kysynyt, ketä varten on tullut.
Hän sanoi näin: "Terve, armoitettu! Herra olkoon sinun kanssasi."
Maria katsoi taakseen, -
ettei täällä ole ketään armoitettua.
Puhuuko hän minulle, nuorelle tytölle?
Miksi hän puhuu minulle noin?
Miksi minä olen tuon miehen mielestä armoitettu?
Olenhan minä kihloissa kyllä, mutta tekeekö se minusta armoitetun...?
Hän oli hyvin hämmästyksissään, mitä se tarkoitti.
Hän ei oikein osannut sanoa mitään.
Pitäisikö vastata samalla lailla? Sinäkin varmaan olet armoitettu...
Vai miten pitäisi vastata, kun en ole tuollaista ennen kuullut?
Tämä mies jatkaa: -
"Älä pelkää, Maria."
Hän sanoi minun nimeni! Mistä hän tietää minun nimeni?
Niin, olen Maria - ja pelottaa. Ihan outo tilanne!
"Älä pelkää, Maria; sillä sinä olet saanut armon Jumalan edessä."
No, on hieno asia! Olen halunnutkin saada armon Hänen silmissään.
"Ja katso, sinä tulet raskaaksi ja synnytät pojan, -
ja sinun on annettava hänelle nimi Jeesus.
Hän on oleva suuri, ja hänet pitää kutsuttaman Korkeimman Pojaksi, -
ja Herra Jumala antaa hänelle Daavidin, hänen isänsä, valtaistuimen,
ja hän on oleva Jaakobin huoneen kuningas iankaikkisesti, -
ja hänen valtakunnallansa ei pidä loppua oleman."
Onpas kummallisia sanoja.
Noita sanoja kuunnellessaan Marian sydämessä tuntuu, -
että tämä vieras ei olekaan naapuripitäjästä.
Tämähän taitaa olla enkeli tai joku Jumalan lähettiläs.
Hän puhuu niin kauniisti -
ja ihmeellisiä asioita.
Hän ajattelee, että ai raskaaksi? Sehän tarkoittaa lasta.
Ei se ole mitenkään mahdollista, -
kun emme ole Joosefin kanssa naimisissa.
Hän puhui Daavidista. Joosef on kyllä Daavidin sukua -
ja itse asiassa minäkin Nathanin kautta.
Mutta enhän minä voi tulla raskaaksi, -
kun en ole naimisissa vielä Joosefin kanssa.
Me olemme vasta kihloissa ja menossa naimisiin.
"Kuinka sellainen voi tapahtua?" hän hädissään kysyy enkeliltä, -
"kun en miehestä tiedä mitään?"
Enkeli vastaa: -
"Pyhä Henki tulee sinun päällesi, -
ja Korkeimman voima varjoaa sinut; -
sentähden myös se pyhä, mikä syntyy, -
pitää kutsuttaman Jumalan Pojaksi."
Pyhä?
Yhtäkkiä Maria muistaa, -
kuinka Jumalan Henki on liikkunut vetten päällä, -
ennen kuin Hän synnytti tämän maailman.
Hän miettii niitä hetkiä, kuinka hän on kuullut, -
kuinka Jumalan kirkkaus -
laskettiin Mooseksen ylle ja hänen kasvonsa menivät kultaisiksi.
Muutunkohan minäkin kultaiseksi?
Hän tiesi, että jotain sellaista, joka ei ollut tästä maailmasta, -
jotain aivan käsittämätöntä on tuolla miehellä tiedossaan.
Hän puhuu ehkä jostain sellaisesta, -
jota Maria on joskus kuullut synagogassa.
Että tulee sellainen Vapahtaja, jonka valtakunnalla ei ole loppua -
ja siihen liittyy paljon kirkkautta.
Voiko tämä puhua samasta asiasta?
"Korkeimman voima varjoaa sinut; -
sentähden myös se pyhä, mikä syntyy, -
pitää kutsuttaman Jumalan Pojaksi." Ai, Jumalan? Jumalan Pojaksi?
Maria on hyvin ihmeissään ja tuntuu, että pitää nipistää.
Olenko vielä unessa vai kävelen unissani tällä kertaa?
Eihän tuommoista voi tapahtua, -
että Jumalan Poika tulisi minun mahaani.
Samalla hän kuitenkin sydämessään kokee -
jotain niin käsittämättömän pyhää.
Hän ei ole koskaan kokenut sellaista ilmapiiriä.
Jotain, missä ei ollut mitään pahuutta.
Se on vain jotain niin suurta syvyyttä, kirkkautta ja ihmettä.
Hyvyyttä ja rakkautta.
Jotain sellaista on läsnä -
siinä tavallisessa kodissa, jossa hän on elänyt nämä vuodet.
Ihan tuntuu siltä, -
kuin koko taivas olisi yhtäkkiä -
kaikessa ihmeellisyydessään tullut heidän kotiinsa.
Oli kuin hänen silmänsä olisi avattu sille, -
että on olemassa paljon enemmän kuin tämä näkyvä maailma.
Silti se tuntui mahdottomalta uskoa.
Mutta seuraavat sanat saavat -
Marian hämmästymään todella.
Hänhän tuntee sen naisen, -
josta tuo vierailija puhuu.
Se on kurttuinen vanha Elisabet.
On ollut suvussa kaikkien tiedossa, -
että hän ei saa lasta, vaan on hedelmätön.
Sitä on kyllä pohdittu, mitä syntiä hän on tehnyt, -
kun Jumala on sulkenut hänen kohtunsa.
Kyllä Maria on kuullut siitä, että sitä on mietitty.
Vaikka Sakariaskin palvelee temppelissä, hänen miehensä.
Vieras sanoo aivan ihmeellisen jutun.
Elisabet, sinun sukulaisesi, -
hänkin kantaa kohdussaan poikaa vanhalla iällään.
Ja tämä on kuudes kuukausi hänellä, jota sanottiin hedelmättömäksi, -
sillä Jumalalle ei ole mikään mahdotonta.
Ai, että Elisabet? Elisabetko raskaana?
On hän varmaan ainakin 90.
Niin kauan kuin Maria muistaa, hän on ollut ihan kurttuinen.
Hänen ikätovereillaan on lastenlastenlapsia -
tai ainakin lastenlapsia.
Hänkö siis odottaisi? No, jos hän odottaa, -
niin kyllähän minäkin voin silloin odottaa Pyhästä Hengestä lasta!
Sehän on paljon helpompaa, kun minä olen nuori!
Mariasta tuntuu, että Elisabethan on jo...
Ei hän sano tätä ääneen, mutta ajattelee "toinen jalka haudassa".
Ja hän saisi lapsen! Miten hän jaksaa sellaista nostaa ja hoitaa?
Tästä innostuneena Maria sanoo: -
"Katso, minä olen Herran palvelijatar; -
tapahtukoon minulle sinun sanasi mukaan".
Ja saman tien -
se vierailija lähti pois. Ei sanonut enää mitään.
Maria jäi ihmettelemään, -
onkohan joku muu nähnyt tämän vierailijan? Oliko tämä totta?
Mitähän minulle nyt tapahtuu?
Samalla hän kuitenkin kokee, -
että aivan kuin jotain niin pyhää -
ja kaunista ja ihanaa ja suurta ja mahtavaa -
olisi tullut hänen sisälleen.
Jotain, joka on paljon enemmän -
kuin ne hetket, kun on uhrattu temppelissä, -
ja synnit on siellä uhrin vuoksi annettu anteeksi.
Ihan kuin monta kertaa syvempi pyhyys olisi koskettanut häntä.
Se tuntuu vähän kaikkialla.
Ikään kuin hän olisi kirkkauden kantaja, -
Jumalan kirkkauden kantaja.
Ihmeellinen olotila! Niin onnellinen, niin hyvä, -
mutta niin hämmentynyt ja niin erikoinen.
Siksi hän päättää, että on pakko käydä katsomassa, -
onko totta, että Elisabet odottaa. Eivät äiti ja isäkään tiedä mitään.
Olisivat ne puhuneet siitä. Kukaan suvussa ei tiedä.
Jos tuo on totta, niin silloin tämäkin on totta.
Ja niin ihan oikeasti, todella oikeasti -
sehän tarkoittaisi, -
että minä olisin silloin Messiaan kantaja! Tarkoittaisiko se sitä?
Nyt on pakko lähteä heti Elisabetin luo.
Niin hän käy pyytämässä isältä luvan, voiko hän lähteä.
En ole pitkään aikaan nähnyt häntä. Mitenkähän hän siellä voi?
Sinne on noin 100 km. Kyllä olen jo iso tyttö. Selviän kyllä sinne.
Isä näet vähän epäilee, miten tytönhupakko jaksaisi sen matkan.
Kyllä hän jaksaa. Hänen on pakko saada tietää Elisabetista.
Jos hän on jo 6 kk raskaana, niin hänen ei tarvitse kysyä mitään.
Kyllä minä osaan katsoa, onko.
Sitten minä tiedän, että sitten täälläkin on.
Ja niin Maria lähtee. Kulkiessaan hän miettii -
monta asiaa, miten hän kertoo Elisabetille.
Hänen sydämessään tuntuu, että Elisabet ymmärtää.
Jos hän on noin vanhana itsekin raskaana, kyllä hän ymmärtää, -
että minäkin voin oikeasti olla Pyhästä Hengestä raskaana.
Eihän tuota uskaltanut kertoa kenellekään.
Piti lähteä ensin tarkistamaan, onko Elisabet raskaana.
Siinä puheitaan miettiessään askeleet vievät kohti Elisabetin kotia.
Hän kiiruhtaa vauhdilla.
Hän miettii nyt valmiiksi. Kun on rauhallinen hetki, -
sitten otan puheeksi tämän asian.
Ehkä muutaman päivän tai viikon kuluttua kerron -
ja katson, mitä Elisabet sanoo minulle.
Hyväksyykö sitten Elisabet?
Maria nimittäin on nähnyt, miten yksi nainen kivitettiin.
Hän ei ollut naimisissa ja odotti lasta. Siksi hänet kivitettiin.
Se tuntui tosi pelottavalta tässä tilanteessa.
Se muisto ja ajatus ja kuva siitä tapahtumasta.
Niin Maria tulee Elisabetin kodin ovelle.
Häntä jännittää aivan valtavasti, -
miten hän saa tervehdittyä niin, ettei heti katso vatsaan.
Olisihan se vähän epäkohteliasta. Pitää yrittää katsoa silmiin, -
mutta sitten katson heti vatsaan.
Hän tervehtii Elisabetia ja katsoo hetken silmiin.
"Ja kun Elisabet kuuli Marian tervehdyksen, -
hypähti lapsi hänen kohdussansa; -
ja Elisabet täytettiin Pyhällä Hengellä.
Ja hän puhkesi puhumaan suurella äänellä ja sanoi: -
'Siunattu sinä vaimojen joukossa, ja siunattu sinun kohtusi hedelmä!
Ja kuinka minulle tapahtuu tämä, että minun Herrani äiti -
tulee minun tyköni? Sillä katso, -
kun sinun tervehdyksesi ääni tuli minun korviini, -
hypähti lapsi ilosta minun kohdussani.
Ja autuas se, joka uskoi, sillä se sana on täyttyvä, -
mikä hänelle on tullut Herralta!'"
Ei tarvinnut Marian selitellä mitään.
Pyhä Henki kertoi Elisabetille jo kaiken.
Ja se vastaanotto!
Mariaa oli opetettu aina, että vanhempia ihmisiä pitää kunnioittaa -
ja pitää arvossa.
Äidit ja isoäidit ovat erityisen kunnianarvoisia.
Kerran viikossa sapattiaterialla heille luetaan aina -
kauniit kunnioittavat sanat.
Ja Elisabet, tämä iäkäs sukulainen, kutsuu häntä äidiksi, -
Herransa äidiksi. Onko minun sisälläni Herra?
Herrako minun sisälläni on? Maria on ihmeissään.
Ja että minä olisin siunattu vaimojen joukossa?
Näinhän ei ole koskaan sanottu Kirjoituksissa kenestäkään muusta -
kuin Jaaelin, joka sen Siiseran tappoi Jumalan johdatuksesta, -
Hänen käskystään ja tekona.
Vain häntä on sanottu siunatuksi vaimojen joukossa.
Minäkö olisin nyt siunattu vaimojen joukossa?
Tuleeko tästä kantamastani lapsesta sellainen, -
joka tappaa siiserat, tappaa kaikki viholliset?
Tuhoaa vihollisen voiman ja kaiken pahan?
Lopettaa kaiken kärsimyksen ja kaiken ryöstön?
Tuleeko tästä lapsesta jotain, -
joka muuttaa Israelin kohtalon?
Siinä samassa Marian elämä alkaa kukkia.
Elämänsä ensimmäisen laulun hän virittää.
Pyhä Henki hänessä alkaa iloita.
"Minun sieluni suuresti ylistää Herraa, ja minun henkeni riemuitsee -
Jumalasta, vapahtajastani; sillä hän on katsonut -
palvelijattarensa alhaisuuteen. Katso, tästedes kaikki sukupolvet -
ylistävät minua autuaaksi.
Sillä Voimallinen on tehnyt minulle suuria, ja hänen nimensä on pyhä, -
ja hänen laupeutensa pysyy polvesta polveen niille, -
jotka häntä pelkäävät. Hän on osoittanut voimansa käsivarrellaan;
hän on hajottanut ne, joilla on ylpeät ajatukset sydämessään.
Hän on kukistanut valtiaat valta- istuimilta ja korottanut alhaiset.
[Minutkin, köyhän tytön.]
Nälkäiset hän on täyttänyt hyvyyksillä, -
ja rikkaat hän on lähettänyt tyhjinä pois.
Hän on ottanut huomaansa palvelijansa Israelin, -
muistaakseen laupeuttaan Aabrahamia ja hänen siementänsä kohtaan -
iankaikkisesti, niinkuin hän on meidän isillemme puhunut."
Siitäkös alkoivat Marian ja Elisabetin karkelot!
He ylistivät Herraa!
Messiaan odottaja ja Messiaan edeltäjän odottaja!
Kumpikin nainen tiesi odottavansa erityistä lasta.
Sakarias vain hiljaa katseli, -
ja vihdoin Elisabet muisti kertoa, mitä oli tapahtunut.
Sakarias ei uskonut, että minä voisin saada vielä lapsen.
Merkiksi siitä Jumala teki hänestä mykän lapsen syntymään asti.
Me emme ole voineet keskustella tästä odotuksesta.
Ihanaa, kun tulit! En ole näyttäytynyt ulkona.
Kukaan muu ei vielä tiedä, että odotan lasta.
Olen saanut vuosikymmenet niin paljon ylenkatsetta.
Kaikki ovat pitäneet minua jollain tavalla syntisenä, -
kun Jumala ei siunaa minua lapsella.
Se on minun elämäni suurin kipu -
ja tehnyt minusta hyvin yksinäisen.
Mutta nyt vasta onkin ollut erikoista aikaa, -
kun Sakarias ei ole voinut puhua mitään.
Minä kyllä olen kertonut, kun se alkoi potkia.
Ja katso, miten mahani kasvaa. Kyllä Sakarias silittää sitä.
Tiedän, että hän mielessään siunaa ja rukoilee. Ääntä vain ei tule.
Ihanaa, että me naiset voimme nyt vähän keskustella.
Kuusi kuukautta onkin ollut aika hiljaista aikaa.
Niin he Marian kanssa alkavat puhua pulputtaa -
ja karkeloida ja ylistää.
Kolme kuukautta menee kuin hurahtaen.
Elisabet alkaa puhua, että kohta tämä lapsi syntyy.
Mariaa alkaa vähän pelottaa. Hän nimittäin huomaa, -
että tällä kirkkaudella on muoto.
Hän on alkanut muuttua vähän isommaksi, -
ja on vähän pakko palata Joosefin luokse.
Miten hän tämän nyt kertoisi?
Se pelottaa välillä.
Onneksi Elisabetilla oli vähän isompia vaatteita, -
kun omat menivät pieneksi.
Elisabet rohkaisee häntä ja sanoo, että kaikki menee hyvin.
Ei sinua kukaan kivitä. Sinä kannat Jumalan Poikaa.
Jumala itse huolehtii sinusta.
Jos joku yrittää kivittää, niin saat nähdä, -
että Jumala tulee väliin ja taistelee sinun puolestasi.
Älä pelkää, Maria. Mene vaan rauhassa sinne.
Kyllä Joosefkin ymmärtää.
Jos Jumala on antanut sinulle lapsen kohtuun, -
niin kyllä Hän hoitaa Joosefin.
Niin Maria lähtee kotiin satakunta kilometriä kävellen.
Joosef, ennen kuin lähdin Elisabetin luo, -
minulle tapahtui kovin kummallisia asioita.
Minä en silloin uskaltanut puhua, kun en ollut ihan varma vielä, -
kun en ollut nähnyt Elisabetia.
Minä olen raskaana Pyhästä Hengestä.
Olisittepa nähneet sen miehen ilmeen.
Hän ei uskonut yhtään. Sanoi vain jotenkin, -
että olipa tämä selitys.
Maria näki, ettei hän uskonut.
Hän luulee, että olen ollut uskoton ja ollut jonkun miehen kanssa.
Enhän minä voisi sitä tehdä, kun rakastan Joosefia, -
jonka kanssa olen kihloissa ja menossa naimisiin.
Enhän minä voi sellaista edes ajatella.
Tuntuu, kuin sydän lävistettäisiin, -
kun hän ei uskokaan.
Tätähän hän oli pelännytkin.
Ja isä ja äiti nyökyttelevät ja kysyvät: -
"Tapahtuiko sinulle matkalla jotain? -
Tekikö joku sinulle pahaa matkalla?" - Ei.
Enkeli kävi täällä ennen Elisabetin luo lähtöä. En uskaltanut kertoa.
Enkeli sanoi Elisabetinkin odottavan vauvaa, joka syntyy pian.
Sakarias on mykkä ja saa puhekyvyn takaisin, kun lapsi syntyy.
Uskokaa! Tämä on oikeasti Pyhästä Hengestä!
Niin enkeli minulle sanoi. Tämä on Messias!
Elisabet kutsui minua Herransa äidiksi. Se on totta!
Isä ja äiti olivat ihan ymmällään. Naapurit katsoivat heitä hitaasti.
Joosef vaan teki kovasti töitä, oli kauempana eikä tullut lähelle.
Kuultiin sekin, että hän oli hylkäämässä minut.
Saisin mennä naimisiin sen kanssa, kenen lapsi tämä on.
Enhän minä voi mennä enkelin kanssa naimisiin, -
kun ei tämä ole sen enkelin lapsi. Tämä on Jumalan Poika.
Enkä minä voi Jumalan kanssa mennä naimisiin.
Syvässä kivussa ja yksinäisyydessä Maria muistelee enkelin sanoja -
ja myös Elisabetin rohkaisua siitä, että kaikki kääntyy hyväksi.
Niin Jumala näyttää Joosefille unen.
Hän ei uskonut Marian puheita, -
mutta sitten Jumala itse tarttuu tilanteeseen.
Hän sanoo: "'Joosef, Daavidin poika, -
älä pelkää ottaa tykösi Mariaa, vaimoasi; -
sillä se, mikä hänessä on siinnyt, on Pyhästä Hengestä.
Ja hän on synnyttävä pojan, ja sinun on annettava hänelle -
nimi Jeesus, sillä hän on vapahtava kansansa heidän synneistänsä.'
Tämä kaikki on tapahtunut, että kävisi toteen, -
minkä Herra on puhunut profeetan kautta, joka sanoo:
'Katso, neitsyt tulee raskaaksi ja synnyttää pojan, -
ja tälle on annettava nimi Immanuel', mikä käännettynä on: -
Jumala meidän kanssamme." Herättyään unesta Joosef teki, -
niinkuin enkeli oli unessa hänelle sanonut.
Hän meni ja otti Marian vaimokseen ja rakasti Mariaa.
Hän päätti kuitenkin, ettei koske Mariaan ennen pojan syntymää.
Sitten tuli verollepanon aika.
Noin 120 km:n matka pitäisi mennä Beetlehemiin verolle pantavaksi.
Ja Maria aasin selkään.
Pitkä on matka. Kun aasi hypähtää, tuntuu aina niin kummalliselle.
"Mitenkähän tässä matkalla käy?" Maria miettii välillä.
Viimein päästään Beetlehemiin ja yritetään löytää mukava paikka.
Joosef etsimällä etsii, muttei löydä.
Onneksi hän sai eläinten suojan.
Ihan pian eläinten suojaan -
syntyykin Jumalan Poika.
Parkaisu! Elämän parkaisu!
Elämän parkaisu kuuluu!
Maria katsoo: -
"Pyhä on koskettanut meidän elämäämme, Joosef, Pyhä."
Hän on niin kaunis.
Messias tulikin vauvana.
Siinä samassa alkaa ovelta kuulua melkoista rynkytystä.
Halveksitut paimenet tulevat talliin ja sanovat: -
"Täälläkö se vastasyntynyt lapsi on? Hän on kuulemma seimessä. -
Meille enkelit ilmoittivat.
Kunnia Jumalalle korkeuksissa ja maassa rauha ihmisille, -
joita kohtaan Jumalalla on hyvä tahto.
Näimme valtavan enkelikuoron. Koko maailmanhistoria on muuttunut.
Tuo lapsi tuo muutoksen meille halveksituille paimenille, -
kaikkein alhaisimmille. Se tuo meille uuden aikakauden ja toivon.
Olemme nyt yhtä arvokkaita kuin kaikki muutkin.
Me saimme ensimmäisenä kuulla sen.
Tulimme kumartamaan, kunnioitta- maan ja ylistämään tätä lasta -
ja kiittämään siitä, että tästä lähtien kaikki ovat tasa-arvoisia.
On syntynyt Jumalan Poika.
Aikamoisia ajatuksia.
Maria kätki ne kaikki sydämeensä ja ajatteli, -
mitähän kaikkea tämän lapsen kanssa vielä tapahtuu.
Kahdeksan päivän jälkeen mentiin pyhäkköön.
Kun he sitten kerkesivät pyhäkköön, -
niin siinä alkoi tulla -
taas ihan uudenlaisia ajatuksia.
Niin paljon tämän lapsen kanssa tuntui tulevan ihmeellisiä asioita.
"...Simeon; hän oli hurskas ja jumalinen mies, -
joka odotti Israelin lohdutusta, ja Pyhä Henki oli hänen päällänsä.
Ja Pyhä Henki oli hänelle ilmoittanut, ettei hän ollut näkevä -
kuolemaa, ennenkuin oli nähnyt Herran Voidellun.
Ja hän tuli Hengen vaikutuksesta pyhäkköön." Kun hän näki lapsen, -
hän sanoi: "Herra, nyt sinä lasket palvelijasi rauhaan menemään, -
sanasi mukaan;"
Ja Hanna, tuo leski, joka oli kah- deksankymmenen neljän vuoden [...].
"Hän ei poistunut pyhäköstä, vaan palveli siellä Jumalaa -
paastoilla ja rukouksilla yötä ja päivää."
Hänkin tuli sinne ja "ylisti Jumalaa ja puhui lapsesta kaikille, -
jotka odottivat Jerusalemin lunastusta."
Vaikka siellä oli aivan valtavasti ihmisiä, -
niin Simon ja Hanna huomasivat vauvan ja kertoivat kaikille, -
että tämä on Jerusalemin lunastaja.
Kun he palasivat takaisin Beetlehemiin, ei mennyt aikaakaan, -
kun taas tuli kummallisia vieraita, ihan ulkomaalaisia.
Tietäjät itäisiltä mailta toivat kultaa, suitsuketta, mirhaa.
He kumarsivat ja olivat etsineet lasta Herodeksen linnasta, -
kun tähdet kertoivat kuninkaan syntyneen. Se löytyikin täältä.
He aikovat mennä kertomaan Herodekselle paluumatkalla.
Jumala näyttää unen Joosefille.
Juuri kotiutunut nuori perhe saa lähtökäskyn Egyptiin.
On lähdettävä heti. Noustava, otettava lapsi ja mentävä Egyptiin.
Niin he lähtevät heti samana yönä kertomatta kenellekään.
Niin Jeesus-lapsi saa ensimmäiset vuotensa vain vanhempien aikaa -
ja rakkautta. Tietäjien tuomat kulta, suitsukkeet ja mirha -
mahdollistavat sen, että heillä on varallisuutta ostaa -
itselleen ruokaa ja maksaa koti siellä Egyptissä.
Jumala hoiti senkin puolen.
Siellä he rakastavat omaa pientä lastaan.
Ei ole kiireitä. Ei ole työhuolia. On aikaa rakastaa, -
antaa kaikki huomio ja kertoa pienelle pojalle kaikkea mahdollista -
Israelista ja Jumalasta.
Hänellä on niin viisaita kysymyksiä ja ajatuksia. Hän on nokkela poika.
Vähän aikaa siellä oltuaan ja kotiuduttuaan -
taas tuli uni, jossa käskettiin palata takaisin.
Poikaa halunneet ovat kuolleet.
Takaisin palattuaan he saavat kuulla, -
ettei kannattanut mennä Beetlehemiin.
Kaikki Jeesuksen ikäiset pojat oli näet tapettu -
tämän heidän lapsensa tähden.
Herodes ei halunnut seuraajia, uutta kuningasta. Kaikki tapettu.
Niin he päättävät mennä Galileaan, Nasaretiin.
Enkeli antaa heille siitä vinkin.
Sinne he asettuvat, jotta Kirjoitukset kävisivät siitäkin toteen.
Jeesuksen ollessa 12-vuotias -
he lähtevät ensimmäisen kerran temppeliin niin, -
että Jeesuskin lähtee mukaan. Noin viikon siellä oltuaan -
he lähtevät palaamaan kotiin.
Ensimmäisen päivän jälkeen Jeesus on hukassa.
Joosef luuli hänen olevan Marian kanssa ja päinvastoin.
Kumpikaan ei ollut häntä nähnyt. He palaavat nopeasti etsimään.
He etsivät ja etsivät ja vasta 3. päivänä menevät temppeliin.
"Voi Jeesus, olemme olleet hädissämme. -
Olemme etsineet sinua jo kolmatta päivää."
"Miksi te minua etsitte? Ettekö tienneet, -
että minun pitää olla siellä, missä minun Isäni on?"
Kummallisia vastauksia.
He saavat kuulla Jeesuksen keskustelleen viisaita.
Opettajat kysyvät, mistä tämä lapsi on oppinut nämä viisaudet.
Marian mukaan hän on käynyt ihan samaa koulua -
kuin muutkin synagogaoppilaat.
Maria ei sanonut sen enempää, vaikka sisällään tiesi, -
että Jeesus oli paljon viisaampi kuin nuo lukeneet kirjanoppineet, -
mutta ei kertonut vielä. Kun hänestä tulee kuningas -
ja Rooman valta poistuu, niin sitten hän kertoo.
Sitten Joosef kuoli. Mariasta tuli yksinhuoltaja, -
ja Jeesuksesta esikoisena perheen elättäjä, puuseppä.
Hyvin erikoinen puuseppä Hän oli. Maria sai iloita Hänestä.
Hän totteli aina eikä kapinoinut.
Hän halusi aina auttaa ja teki myös välillä ihmeitä.
Marialle tuli varmuus, että jonain päivänä se kuninkuus alkaa.
Ihmeitä tapahtui. Jos jotain tavaraa puuttui, -
niin Jeesus vain sanoi - ja sitä tuli.
Sitä vain syntyi kuin tyhjästä.
Oltiin Kaanaan häissä, ja viini loppui.
Näytti siltä, että tulee häpeä koko suvulle.
Niin Jeesuksen äiti meni Jeesuksen luo -
ja pyysi Häntä päästämään suvun häpeästä.
Nyt on aika tehdä ihme.
Jeesus sanoi, ettei Hänen aikansa ole tullut.
Ei äiti sitä silti uskonut. Hän oli nähnyt niin paljon ihmeitä.
Hän jo innokkaana odotti, että pian kuningas astuu valtaistuimelle.
Tapahtuu ihmeitä. Kohta Rooman valta saadaan maasta pois.
Niin hän käski Jeesuksen sanoa opetuslapsille, mitä pitää tehdä.
Niin Jeesus tottelee äitiään. Tietenkin.
Vettä laitetaan ruukkuihin.
Kun se viedään edeskäyvälle, niin tämä ihmettelee, -
miksi olette jättäneet parhaan lopuksi.
Se oli muuttunut viiniksi. Häpeä saatiin pois.
Äiti oli varma, että kohta hän on kuninkaan äiti -
ja istuu upeissa pöydissä. Kaikki kiittävät häntä, -
että valtakuntaan on tullut vapahtaja, kuningas, -
joka päästää Rooman vallan alta.
Hän saa istua aina kuninkaan pöydässä -
ja kaikki kunnioittavat ja arvostavat häntä kuninkaan äitinä.
Mutta arki alkoi näyttää tosi kummalliselta.
Kaikenlaisia huoria ja spitaalisia, -
rampoja ja raajarikkoja tungeksi päivästä toiseen Jeesuksen luona.
Äiti yritti mennä sanomaan, että hänellä olisi asiaa -
ja pyysi kertomaan, että haluaisi tavata Jeesuksen.
Hän ei tullut edes itse ovelle, vaan pyysi sanomaan, -
että "nämä ovat minun äitini ja siskoni ja veljeni".
Nämäkö hyljeksityt? Rammat ja rahankiskurit?
Nämä kaikenlaiset pahantekijät, jotka Häntä ympäröivät?
Nämäkö ovat nyt Hänen äitinsä? Ei tunnu kovin kuninkaalliselta.
Maria oli hyvin ihmeissään. Mitä on menossa?
Silti hänellä oli vielä toivo. Jossakin pieni toivo.
Niin kauan kunnes...
Ei voi olla totta!
Miksei Hän nyt tee ihmettä?
Hänhän pystyisi tulemaan pois tuolta ristiltä!
Eihän Hän ole tehnyt mitään väärää!
Nämä pahantekijät vaan haluavat sitä.
Jeesus, tee ihme! Tule pois sieltä! Sinä osaat sen.
Eihän voi käydä niin, että poikani kuolee!
Hänestä piti tulla kuningas!
Ei! Ei! Ei voi tapahtua niin!
Eihän tässä ole mitään järkeä.
Nyt jos Hän edes katsoo...
Äiti on varma, että nyt kun Jeesus katsoo häntä, -
niin Hän varmasti tekee ihmeen ja tulee pois ristiltä!
Hän sanookin: "Vaimo, katso poikasi" -
ja osoittaa tuota Johannesta.
Sitten Hän kääntää katseensa Johannekseen ja sanoo: -
"Katso, äitisi."
Siinä hetkessä toteutui se Sana, mikä alussa oli tullut: -
"Miekka käy myös sinun sydämesi lävitse."
Kaikki inhimillinen toivo loppui.
Pimeys täytti maan. Tuli maanjäristys.
Esirippu repesi.
Ja Hän vielä sille ryövärillekin sanoi, -
että tänään tämä on Hänen kanssaan paratiisissa.
Hän huusi: "Se on täytetty."
Täytetty? Mikä on täytetty, kun Hänhän kuolee?
Maria ei voi ymmärtää, mikä on täytetty.
Täysin murtuneena naisena hän palaa kotiin.
Muutaman päivän päästä -
hänen luokseen tulee toinen Maria -
lohduttamaan.
Se onkin kummallinen lohdutus.
Hän nimittäin kertoo, että hän on nähnyt Jeesuksen!
Oikeasti! Jeesus elää! Jeesus elää! Hän on nähnyt!
Hänellä on kyllä ne naulan jäljet oikeasti.
Mutta Hän elää ja tulee Galileaan! Hän pyysi kaikkia tulemaan sinne.
Lähdetäänkö?
Ja Marian sydän elpyy!
Onko tapahtumassa jotain, mitä en ole ymmärtänytkään?
Onko tämä valtakunta, jonka kuningas Jeesus on, -
jotain ihan muuta, mitä olen odottanut, jos Hän nyt onkin elossa?
Hän on varmasti nyt tekemässä sitä valtakuntaa, -
josta Hän viimeisinä päivinään puhui.
Hän aikoi mennä valmistamaan sijaa - varmaan minullekin, äidilleen -
ja kaikille niille, jotka rakastavat Häntä.
Hänhän kertoi, että Hänen Isänsä on niin paljon -
rakastanut kaikkia ihmislapsia.
Sen tähden Jeesus tuli tänne maailmaan -
ja eli pilkattuna ja häväistynä ja ihmisenä.
Sen tähden, että ei yksikään hukkuisi.
Voiko olla niin suurta rakkautta?
Että ei yksikään - vaikka kuinka pahaa olisi tehnyt - hukkuisi.
Isä oli antanut kaikkensa, ainoan Poikansa, -
kun tiesi, etteivät ihmiset pysty suorituksillaan koskaan -
saamaan taivasosuutta. Aina ne rikkovat.
Niinpä Hän antoi Pojan, joka ei koskaan tehnyt syntiä.
Marian voimat alkavat elpyä.
Yhdessä Johanneksen kanssa he tutkivat Kirjoituksia.
Kun Jerusalem hävitetään, he lähtevät Turkkiin -
45 vuodeksi odottamaan ylösnousemusta, -
odottamaan Jeesuksen tapaamista. Odottamaan sitä, -
että tulee vielä toisenlainen aika ja päivä.
Tulee se päivä, josta Johannes kertoi!
Hän oli nähnyt ihmeellisellä tavalla Jeesuksen uudelleen sitten, -
kun Jeesus oli jo mennyt taivaaseen. Hän kertoi, -
että siellä on vain kirkkautta - ei aurinkoa eikä kuuta!
Siellä ei nukuta! Ei ole nälkää eikä kipua eikä kuolemaa!
Ei ole mitään kärsimystä enää! Jeesus on siellä.
Jumala on aurinko.
Jeesuksella tulee olemaan tuhansia ja miljoonia seuraajia, -
jotka Hän valkopukuisina tuo kerran sinne taivaaseen mahtaviin häihin.
Eivät ne ole vain nämä, jotka nyt olivat opetuslapsia.
Niitä tulee lisää vuonna 100 ja 500.
Kuinka paljon niitä lieneekään. Eihän sitä tiedä, -
jos nämä ihmislapset vielä elävät jopa tuhansia vuosia, -
ennen kuin Jeesus tulee takaisin hakemaan kaikki miljoonat omansa, -
jotka Häneen uskoivat -
ja joitten vuoksi Jeesus kuoli.
Hänet haudattiin, mutta ei jäänyt sinne, vaan nousi ylös ja elää!
Hän elää! Elää ikuisesti! Iankaikkisesta iankaikkiseen!
Ei ole mitään, mikä olisi Hänelle mahdotonta.
Ei kuolemakaan pidätä Häntä. Hän voi herättää kuolleita, -
kuten jo täällä teki. Hän voi parantaa -
Pietarin ja monien opetuslasten kautta Jeesuksen nimessä.
Ihmiset jälleen nousevat rampatuoleistaan -
ja heräävät kuolleista. Koko ajan tapahtuu vaikka mitä ihanaa!
Maria nukahtaa tästä ajasta pois -
täysin onnellisena ja tietoisena siitä, -
että tuhannen tuhansine pyhineen eräänä päivänä -
hän juhlii Jeesuksen kanssa, -
jonka veren hinta on valtava.
Mielettömän suuri on se määrä, -
jotka tuota verta eivät pidä halpana, -
vaan ottavat vastaan syntien anteeksiannon omaan elämäänsä.
Heidän nimensä kirjoitetaan elämän kirjaan.
Ei kukaan eikä mikään epäonnistuminen, -
heikkous tai vajavuus voi ottaa sitä nimeä -
sieltä kirjasta koskaan pois. Se on Jeesuksen verellä kirjoitettu, -
täydellisesti sovitettu Isän kanssa.
Se on täydellisesti lunastettu kaikesta epätäydellisestä.
Ei Maria halunnut, että hänestä tehtäisiin kultti.
Niin kuitenkin tapahtui.
Hänellä tehdään bisnestä. Siitä päivästä asti on tehty.
Ja kulttuuri säilyttää ihmispalvontaa.
Mutta sen Maria mielellään otti vastaan, -
että hänen poikansa kautta -
kuka ikinä anoo syntejään anteeksi -
saa syntinsä anteeksi ja pelastuu.
Hän pääsee iankaikkiseen yhteyteen Isän kanssa.
Isä rakasti niin paljon kaikkia ihmislapsia, -
että antoi hetkeksi Poikansa - ensin Marian kohtuun -
ja sitten kaikille heikoille.
He eivät olleet niin rikkaita, -
että olivat valmiit ottamaan vastaan sen lahjan.
Köyhille kelpasi. Rikkaat menivät tyhjinä pois.
Sairaat ottivat vastaan. Terveet katsoivat ylen.
Sinä TV7:n katsoja voit tukea -
tämän ohjelman tuotantoa soittamalla numeroon -
0600-10177.
Puhelun hinta on noin 12 euroa.
Voit antaa tukesi myös pankkitilin kautta, joka näkyy kuvaruudussa.
Muistathan käyttää ruudussa näkyvää viitenumeroa, -
niin tukesi kohdistuu juuri tämän ohjelman tuotantoon.
Lämmin kiitos tuestasi!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare