Kas me igatseme taevasse minna või Jumalat?
Kas tahame sugulaste juurde taevasse
või Jumala juurde?
Sellest täna räägimegi.
Meele uuendamine
Läbimurre
Uussünd
Muutus
Kultuurimuutus
Arusaamine
Loovus
RENESSANSS
Taevaigatsus võib olla põgenemine taevasse,
eemale halvast maailmast.
Taevas on tore, seal on sõbrad,
kõik muud ka ja nendega koos on igavesti hea olla.
Aga jumalaigatsus on midagi muud.
See tähendab tahet olla koos Jumalaga,
nii et me tahame veeta igaviku koos Jumalaga.
Kui me lõpuks Jeesuse armust taevasse pääseme,
siis seal on sõpru ja inimesi ja ingleid,
aga ennekõike on seal Jeesus,
kes on meie Issand ja Päästja.
Ma kogen seda, et taevaigatsus on hea,
aga jumalaigatsus on parem, sest see algab siin maailmas.
Igavese elu definitsioon on Johannese evangeeliumis, 17:3.
Ma loen teile.
"Aga see on igavene elu, et nad tunneksid sind,
ainust tõelist Jumalat ja Jeesust Kristust,
kelle sina oled läkitanud."
Igavene elu algkeele järgi
on intiimne, lähedane suhe Jumalaga.
Oleme sellest hiljuti palju rääkinud.
Igavese eluga on seotud see,
et meil on intiimne, lähedane suhe,
suudlev suhe nagu varem rääkisime.
Suudlev suhe Jumalaga.
Me palvetame,
et Jumalariik tuleks maa peale nagu see on taevas -
et lähedus maa peal saaks tõeks me elus.
Meie elus, koguduses, inimeste vahel.
Et Jumala headus saaks tekitada muutuse,
ehk siis taevaliku renessansi siin ilmas.
Pinge on siin olemas.
Kas on olemas pinge taeva ja Jumala läheduse vahel?
Tahan alustada sellest mõttest,
et ma ise olen ärkamise inimene.
Ma igatsen ärkamist,
ma igatsen seda, et Jumal saab tõeliseks nüüd,
meie keskel, meie elus.
Mõtlen sellele, et need, keda Jumal on kasutanud
kui vahemeest aastasadade vältel,
tooma ärkamist.
Meil on olnud ajalooliselt märkimisväärseid ärkamisi
ja tuntud ärkamistegelasi.
Ajaloos on neid palju.
Nad on olnud nii näljased Jumala järele.
Ma näen, et tegu on Jumala-igatsusega,
mitte taevaigatsusega.
Ma arvan, et see, kel on taevaigatsus,
ei oota siin maa peal ärkamist.
Siin ja praegu.
On inimesi, kes on igatsenud Jumalat,
radikaalsed inimesed.
Võib öelda, et elu maa peal mõnikord masendab.
Selline igatsus oli ka Paulusel.
Paulus ju ütles,
et ta oleks meelsamini koos Jeesusega,
aga teiste pärast oli parem, et ta jäi siia.
Paulus küll teenis inimesi,
aga oleks meelsamini olnud Jeesusega taevas.
Lootus taevast ja igavesest elust on teatud mõttes ankur.
Kui vaadata, millises maailmas me elame.
Konflikte, valu ja surma täis maailm.
Meil on lootus, et see pole kõik, vaid meil on igavene elu.
Mõnikord, kui taeva peale mõelda,
siis see võib olla nii, et: "Jumal, võta mind siit ära!
Ma ei suuda enam elada konfliktis".
Aga Jumal tahab olla siin ja praegu koos meiega.
See ei tule kohe.
Vahel on see midagi väga imelist, tuues au Jumalale
meie elu, kogu konflikti ja valu keskel.
Mulle tuleb meelde üks hull olukord.
Me teame, et jõulud on Jeesuse sünni tähistamine.
Mõne arvates on jõulud ise toredad, aga mis sest' Jeesusest?
Kas Jeesust on jõuludesse vaja?
Taevas on tore, sinna on hea minna ja kõik tahavadki sinna minna.
Kellelt iganes ka ei küsiks, siis ikka tahetakse sinna minna.
Kuid kas Jeesus on ka seal?
Taeva tõelisus siin maal Jeesuse kaudu
on käegakatsutav.
Minu jaoks on see nagu sinul ärkamine,
et inimesed ärkavad, tundmaks Jeesust juba täna,
mitte siis, kui on juba liiga hilja.
Kui mõelda, siis selles maailmas me elame usu kaudu.
Aga kui me näeme silmast silma,
siis pole enam mingeid küsimusi ja me näeme kõike selgelt.
Me näeme Teda.
Siin maa peale me ei näe Teda alati.
See maine elu on vahel kui võitlus ja vahel on selles ka palju survet.
Aga need, kes ei usu Jeesusesse ega ole Temast kuulnud -
nad peavad nägema Teda meis.
Nad peavad nägema meis midagi taeva tõelisusest.
Jeesus läkitas jüngrid välja käsuga kuulutada, et jumalariik on lähedal.
Jumala tõelisus on lähedal - tervendage, äratage surnud üles jne.
Jumalariik on enamat
kui teoreetiline pilt mingist UFOst kuskil kosmoseavaruses.
Mõnikord on valulik oodata Jumala ilmumist
haiguse või valu keskel.
See on ka võitlus siin maailmas, et näha jumalariiki siin.
Peetrus räägib oma esimese kirja 1. ptk's
usklike rõõmust, mis meil maa peal võib olla.
Ta ütleb, et te väga rõõmutsete,
kuigi te nüüd vajaduse korral pisut kurvastute
mõnesugustes kiusatustes,
et teie usk läbikatsutuna
leitaks palju hinnalisem olevat kullast, mis on kaduv,
ent mida siiski tules läbi proovitakse,
ja oleks teile kiituseks, kirkuseks ja auks
Jeesuse Kristuse ilmumisel,
keda te armastate, kuigi te ei ole teda näinud,
kellesse te praegu teda nägemata ometi usute
ja rõõmustate üliväga kirgastatud rõõmuga,
kui te võtate vastu usu eesmärgi - oma hingede pääste."
Me armastame Jeesust, isegi, et me Teda ei näe.
Me rõõmustame selles maailmas.
Taevaigatsus on apostlitel seotud armastusega Jeesuse vastu.
Mitte sellega, et siit minema pääseda.
Aga nad olid koos Jeesusega 3 aastat.
Nad nägid ööd-päevad , milline on Jeesus
ja kuidas see ühendus toimib.
Paulus jällegi ei olnud.
Paulus sai ilmutuse. - Jah, aga tal oli sama armastus.
Püha Vaim näitab meile, milline on Jeesus.
Tema kaudu tunneme Jeesust lähedalt.
Mulle meeldib see, mida keegi ütles.
"Siin maailmas on see ainuke koht,
kus me konfliktide, haiguse ja valu keskel
võime ülistada Jumalat."
Milline võrratu võimalus.
Kuna taevas pole enam valu, vaeva ja küsimusi,
kuid see siin on see koht.
Ma olen kogenud seda,
et kui hingemaailmas on suur põrgu,
selline tunne, et nüüd on lõpp,
siis kui keset seda ülistada Jumalat,
siis koged taevast maa peal.
See on imeline.
Kõige selle valu keskel.
Teatud moel on taevas juba siin, aga see pole veel täiuslikult meie elus.
See on see, millest Carita rääkis,
et valu ja kannatuse ja hirmu keskel,
kui me pöördume Jumala poole,
siis sellel valikul on palju väge.
Ja see on väärtuslik.
Sest nii kerge on ülistada Jumalat, kui kõik läheb libedalt.
Selles seisus on muidugi ka kerge unustada Teda.
Kuid Ta tuleb jälle meelde siis, kui kitsaks läheb.
Ütleksin selle kohta veel seda,
et sageli tahame põgeneda Jeesuse juurde
ka oma probleemide eest.
Teine vaatenurk on aga see,
et olen näinud koguduse ülistuses seda,
et me justkui tõuseme oma valust kõrgemale
ja Jumala ligiolu tuleb meid lohutama.
Me kogeme rõõmu ja mured kaovad.
Me tahame ka sellist kogemust,
millega me pääseme oma probleemide käest.
On ka teine pool.
Jeesus tahab tulla alla meie valu juurde.
Jumalaigatsus valu keskel ei tähenda kohe seda,
et tahan kohe pääseda valust,
vaid et Jeesus on minuga selles valus.
Jeesus on meeleldi seal.
Ta tahab tulla ja lohutada meid selles ahastuses.
Ta tahab tervendada meie haavu, meie haigetsaamist ja valu,
või siis, kui nutame oma pattude pärast.
Jeesus tuleb halastavana ja annab andeks,
Ta vabastab ja tervendab.
Kas mäletate sellist lastesalmi:
"Ma olen taim su aias, loodud taeva jaoks.
Ma tõstan oma silmad taeva poole.
Siis ma olen taim Sinu aias, loodud taeva jaoks."
Tahan selgitada selle salmi mõtet.
Hea viis, head sõnad.
Meid on loodud taeva jaoks, olema koos Jumalaga.
Mida me taeva all mõtleme?
Osa taevast saame kogeda juba nüüd,
kuna usklikul ei tohi olla mõtet,
et põgeneks siit maailmast.
Me vastutame inimeste eest, et nad kuuleksid evangeeliumit.
Kui teeme oma töö ära, siis Jumal võtab meid koju.
Nagu Eelija, kes läks ilma suremata.
Jumal tuleb ühel päeval meid koju viima.
Seni aga on meil vastutus,
et Jumalariik oleks nähtav inimeste elus
Jumala headuse ja armastusena.
Kõige heana, mida seal on.
Kui julgeme koos Jeesusega minna kõigest läbi oma elus -
surmavarju orust või mäest,
siis see pole ainult meie jaoks.
Usun, et kui läheme läbi surmavarju orust,
siis see on ka kõigi inimeste pärast, keda me elu puudutab.
Selle tunnistuse kaudu, mida Jumal toob.
Taevas tuleb alati maa peale, aga me alati ei näe seda.
Kõik ei saa terveks, kõigel pole õnnelikku lõppu.
Kuid Jumal teeb ikkagi kõik kauniks.
Ta tuleb oma armuga igasse olukorda,
igasse valusse ja ahastusse,
Ta teeb kõik ilusaks.
See on vägev tunnistus.
Me oleme enda pärast sitked, minnes sellest koos Jeesusega läbi,
kuid just teiste jaoks on vaja tõestust, kuidas Jeesus on sind läbi toonud.
Selle jaoks me siin olemegi.
Loeme selle jätkuks nüüd Piiblist, sina esimesena.
Oleme siin nüüd armastuse juures.
Mulle meenus üks vaatenurk.
Taevasse pääsemise küsimus.
Kes pääseb taevasse?
Me õpetame, et igaüks, kes usub Jeesusesse.
Jeesus lepitas su patud
ja seda uskudes kingitakse sulle õigsus.
Õigsus on luba astuda Jumala ligiollu.
Mäletan, kuidas see õpetus oli mulle väga tähtis,
aga ma kogesin siiski Jumalast eemalolekut.
Mõtlesin, kas see õigsus on mingi kohustuslik kaelaside?
Et taevaväravatel on kui valvur,
kes kontrollib, kas Jeesuse õigsus ikka on lipsuna kaelas?
Kui seda pole, siis sisse ei saa.
Mäletan ka seda, kuidas käisin "Isa südame" kursusel
ja kohtasin seal Jumala armastust uuel viisil.
Sain aru, et taevasse ei minda lihtsalt olesklema,
vaid seal on tõesti Jumal.
Seal on Jumal.
Sellepärast ongi tähtis, et meil on Temaga suhe
ja me saame Tema armastuse osaliseks.
Siin öeldakse:
"Nii on armastus saanud täiuslikuks meie sees,
et meil oleks julgust kohtupäeval;
sest otsekui tema on,
nõnda oleme ka meie selles maailmas.
Kartust ei ole armastuses,
vaid täiuslik armastus ajab kartuse välja,
sest kartuses on nuhtlust;
aga kes kardab, ei ole saanud täiuslikuks armastuses.
Me armastame, sest tema on meid enne armastanud."
Jõuame taas jumalaigatsuse põhiasja juurde.
Tema armastuse tundmise juurde.
Kui tunneme Tema armastust, siis see ajab südamest hirmu välja.
Me teame, et see armastus kaitseb meid viimsel kohtupäeval.
Laul 84 on palveränduri laul.
See jätkab seda, mida just ütlesid.
"Issanda õuesid igatseb ja ihaldab mu hing;
mu süda ja mu ihu hüüavad rõõmsasti elava Jumala poole."
Siin on näha igatsus olla koos Jumalaga.
Näha, kogeda ja olla koos Jumalaga.
Edasi, Laul 84:
"Õnnis on inimene, kelle tugevus on sinus,
kelle mõttes on pühad teekonnad.
Nutuorust läbi käies teevad nad selle allikate maaks;
ka varajane vihm katab neid õnnistusega.
Nad saavad rammule rammu lisaks ja ilmuvad Jumala ette Siionis."
Maailmas juba on midagi sellist.
Me kõnnime surmavarju orus nagu mainisid.
Usklik kõnnib kuivas orus ja sinna tekib läte.
Me kanname Jumala headust allikana kaasas.
Maailmas pole paremat paika kui Jumala ligiolus.
See hetk, kui Jumal tuleb ligi
ja taevas otsekui suudleb maad,
see on taevas siin ja praegu.
Nii et saame kogeda taevast juba praegu.
Kuigi täielikult alles tulevikus.
Isegi, et me pääseme taevasse,
siis ükskõik, kus punktis me oma teekonnal Jumalaga oleme,
pole midagi paremat kui elada Jumala läheduses.
Tore, et olid meiega!
Soovides toetada TV7 tööd, võid helistada 900 1777 (7 eur). Aitäh!
Nägemist!
Tõlge: Külli Kuusk