Kogudus, kogudus, miks kiusad Jeesust?
Räägime sellest,
kuidas kohelda Jeesuse ihu,
kui ollakse ise osa Kristuse ihust.
Meele uuendamine
Läbimurre
Uussünd
Muutus
Kultuurimuutus
Arusaamine
Loovus
RENESSANSS
Tänase teema puhul läheme väga huvitava teema juurde.
Mul on lahti Apostlite teod 9.
Loen siit algusest.
"Aga Saulus, kes ikka veel paiskas tapmisähvardusi jüngrite vastu,
läks ülempreestri juurde
ning palus kirja Damaskuse sünagoogidele,
et kui ta iial peaks leidma mõne usuteel käijaist,
olgu mehi või naisi,
võiks neid aheldatult tuua Jeruusalemma."
Küsimus oli selles,
et juudi mees läks jahtima neid "õigest" juudi usust loobunuid,
Jeesusesse uskuvaid inimesi.
Ta oli teel Damaskusesse.
Äkitselt välgatas taevast tema ümber valgus.
Ta kukkus maa peale maha ja kuulis üht häält, mis talle ütles:
Saul, Saul, miks sa mind taga kiusad?”
Tema ütles: Isand, kes sa oled?”
Hääl vastas: Mina olen Jeesus, keda sa taga kiusad."
Siis Ta andis Saulile juhtnöörid, ta pöördus usku
ja temast sai Paulus, kes kuulus tagakiusatud kogudusse.
Siin on olukord,
kus on üks eriti äkiline usklik - õige usklik,
kes arvab, et teeb Jumalale teene;
kes arvab, et ta päästab inimesi hukust sellega,
et ta ähvardab neid
ja mõrvab valeõpetuses olevaid inimesi.
Ta oli kõigeks valmis.
Ta pani neid vangi, laskis tappa.
See oli usuline kihutus, tõeline viha väärusuliste vastu.
Siin oli Paulus - Saul -
täiesti valel teel,
kuna Jeesus ise küsis: "Miks sa mind kiusad?"
Me räägime sellest, et Jeesus samastub kogudusega,
Tema identiteet on kogudus.
Kui meid kiusatakse taga, siis Jeesus võtab seda isiklikult.
Selles on midagi tuttavat ka tänapäeval.
Meil on mitmeid kasvavaid kogudusi,
keda vaadatakse eemalt ja mõeldakse:
"Kas neil on tõsi taga?
Kas nad on õiged, või peab teisi nende eest hoiatama?"
Problemaatiline on see, et oleme üks pere, Kristuse ihu.
Nii nagu tavapereski õed-vennad kaklevad.
"Sina Liisa, sina Matti, oled vastik, vihkan sind!"
Ema-isa ei sekku sinna stiilis: "Jah, Liisa on vasik. Löö teda!"
Nad hoopis kutsuvad lapsi korrale.
Jumal on samasugune - Ta ei vali poolt.
Me sündisime samasse perre,
mistõttu peame õppima ka hakkama saama.
Jumala unistus pole vaid see, et me üksteist välja kannataksime.
Mitte nii nagu peredes, kus üksteist talutakse,
kuid kui keegi saab 18 ja kodunt välja kolib,
on see kergendus, et ta pääses sealt ära.
Meil peab olema südame ühendus, isegi kui me ei nõustu kõiges.
Me oleme sama söögilaua ääres.
Kui saame kokku ja hakkame asju arutama,
leiame ka sarnasusi,
olles mitmes asjas sama meelt.
Usun, et kõigiga saab leida ühise keele.
Kõiges mitte, aga midagi ikka, millega saame samastuda.
Miks me tänapäeval nii ettevaatlikud oleme?
Tänapäeva Soomes kardetakse seda,
kas jutlustaja räägib ikka Piibli alusel?
Hoiatatakse ja uuritakse täpselt, kuulatakse iga sõna,
et veenduda, et jutlustaja on piibellik.
Kui vaatame algkogudust,
siis seal ju Uut Testamenti ei õpetatudki.
Esimestel apostlitel oli vaid Vana Testament,
Jeesuse õpetus ja Püha Vaim.
Sellega nad läksid edasi.
Piibel näitab meile, et on õppimise kaar,
näiteks Peetruse puhul.
Peetrus õppis pidevalt koos Jeesusega uusi asju.
Johannese evangeeliumi 16. peatükis öeldakse,
et Jeesus ütles,
et Ta ei saa kõigest rääkida, kuna nad ei suuda kõike vastu võtta.
"Aga kui tõe vaim tuleb, siis ta juhatab teid tõe juurde."
See räägib mulle sellest,
et minu elus, mil olen 15 aastat usklik olnud
ja kus olen mitmes kohas kaasa teinud,
siis iga kord, näiteks kui nelipühilaste juures olin,
olen tundnud, et seal on viljeldud kahtlusi
ja halvakspanu luterlaste suhtes.
Ka põhjusega.
Seal on mitmeid õpetuslikke eksimusi, või inimesed, kes lahjendavad usku.
Kuid samas teame ka seda, et seal on ka usumehi.
Laua juures on ikka ka üks luterlane.
Siia ütlen veel seda,
et see on vale ja pettus, mis seal klikis valitseb.
Me kujutame asju ette, arvame, et teame;
me arvame, et meil on õigus.
Aga kui hakkame kõiki luterlasi sellise pilguga vaatama,
et nad lahjendavad usku ja nad ei usu õigesti...
Isegi "õigete" usklike seas on kerge vigu leida.
Ühel hetkel oleme ise süüdi selles, kui Jeesus küsib:
"Kuule, nelipühilane, miks sa kiusad mind?"
Mida rohkem ma teid tundma õpin - teid ja meid,
ma õpin teid, nelipühilasi, tundma.
Nii ei või öelda. - Mina ei ole nelipühilane.
Lepime kokku, et me oleme Jeesuse jüngrid.
Et kõik teaksid.
Mida enam õpin tundma eri taustaga inimesi,
seda enam kogen seda kui rikkust.
Ma olen kogenud ühtsust.
Ehk on küsimus ka selles, et ma teen misjonitööd.
Vahe paganluse ja ristiusu vahel on seal suur.
Kristlane ei vaata seal enam, kes on presbüüterlane või luterlane.
Kristlane on kristlane, mittekristlane on mittekristlane,
selge vahe.
- See on samas raske.
- Kui vaatame kedagi kaugelt eemalt, on meil eelarvamus tema suhtes
ja me kuulame pingsalt igat tema sõna ja hääletooni.
Kuid see on raske inimesi kogu aeg hinnata.
Kui meid kõiki hakatakse hindama,
siis igaühes on midagi, mis pole täiuslik.
Kõikides vaatajates ja ka meis, kes me siin oleme.
Kui õpime tundma teise südant,
siis seal on võti tõelise ühtsuse juurde.
Õpi tundma teise südant.
Jah, meil on oma kamp, kus on turvaline olla,
aga nagu sa ütlesid - teistega tutvumine annab juurde.
Teised suunad, inimesed - mis neil on meile anda?
Ma usun, et kõigil on midagi anda.
Sa ütlesid väga toredaid sõnu suhte kohta.
Südame suhe teise inimesega.
Jeesusel oli kogu aeg suhe oma jüngritega,
ööd-päevad, mitu aastat.
Siis polnud luterlasi, olid ainult juudid,
kellest osa hakkas järgima Jeesust.
Suhe ehitati üles ja see kestab edasi läbi igavese elu.
See suhe ühendab meid üksteisega Jeesuse kaudu.
Teisi on raske hinnata kõne ja teksti põhjal,
sest me ei tea, millised nad tegelikult kodus on?
Millised võrratud issid või õed nad on?
Või mida nad oma naabrite heaks on teinud?
Me ei näe inimestest paljusid asju, kui hindame vaid nende välist pilti.
Inimeses võib olla rikkusi, millest me ei tea.
Õigest usust jahumine on nii väsitav.
Igast uskkonnast ja äratusliikumisest võib leida teatud teoloogilised väited,
kui rääkida klassikalisest kristlusest.
Loomulikult on teatud põhipunktid, mille kohta Piibel midagi ütleb.
Sellel ju kõik tuginebki, et Piibel on Jumala Sõna.
Jeesus tuli taevast,
Isa saatis Ta, Jumal sündis.
Ta sai inimeseks, sündides Neitsi Maarjast.
Kõik see - ristilöömine, suremine, ülestõusmine -
me teame kõiki neid õhiasju.
Sealt edasi tulevad aga igasugu koolkonnad.
Tänapäeval vaieldakse näiteks keeltega rääkimise üle.
Kui on inimesed, kellel on võim -
religioossed liidrid erinevate uskkondade tipus,
siis nad võivad hakata karmilt ütlema,
et kõik, kes täna keeltega räägivad, on hullud ja Kuradist.
Siis on asi väga tõsine.
Siis peab hakkama juba mõtlema,
millise vaimuga me hindame teisi inimesi ja kogudusi
ja mis õigusega me laiendame oma arvamuse
teisele maale, teisele linnale, teisele kogudusele?
On ju nii, et esmalt vastutame ikka enda eest.
Ma näen veel seda ja see teeb eriti vihaseks,
kuidas usklikud sageli tülitsevad ja kaklevad.
Kus siin Püha Vaim on?
Kus siin on Isa süda?
Kõik, kes kangesti kaitsevad oma tõde,
siis tundub, et nad mõtlevad:
"Ma peegeldan Jumala armastust just sellega, kui räägin tõtt!
Teie eksite ja need eksivad, aga minul on tõde."
Tundub sedaviisi, et kogu olukord on sassis.
Õnneks on olemas ka teine pool, millele ma sageli mõtlen.
Erineva taustaga inimesed leiavad äkitselt üksteise.
Kust me üksteist leidsime?
Me oleme ju vanuse ja tausta poolest täiesti erinevad,
kuid ometi oleme teinud mitu aastat koostööd.
Meil pole isekeskis kunagi mingeid teoloogilisi probleeme olnud.
Aga seda seetõttu, et Jeesus ühendab.
Tema on meid ühendanud.
Ma ise olen üsna kui kirjust kogudusest,
pidades end samal ajal karismaatikuks, nelipühilaseks
ja luterlaseks.
Kui pean valima, siis oleksin hea meelega kõigis,
kuna mul on igaühes vennad-õed.
Me oleme leidnud ühtsuse,
kuna oleme suhelnud nii Rahu Sõna inimestega,
kui ka luterlastega, nelipühilastega, vabakogudustega jne.
Inimestega, kelle südames on Jeesus.
Selles pole probleemi.
Samas jälle oleme mitmes asjas eriarvamusel,
kuid sellest pole midagi.
Sest kui ma peaks oma naisega kõiges nõustuma
ja tema peab minuga kõiges nõustuma,
et meie abielu õnnestuks,
siis see on utoopia.
Hästi öeldud - me võime olla eriarvamusel.
Me ei pea olema kõigega nõus.
Sest me ei saa paljudest asjadest ühtviisi aru,
või ei saa üldse aru.
Keeltega rääkimine on minu jaoks tähtis,
kuid samas tean inimesi, kes seda natukene kardavad.
Sellepärast ei saa ju tülli minna.
Kui üldse on mingi õige õpetus, siis kellel see on? Jeesusel.
- Tema ise ongi see õige õpetus.
Just. Ja Ta on ka elu, Ta on kõik.
Igaüks on teekonnal koos Jeesusega, õppimas Teda rohkem tundma.
Sellepärast me õpetus sellest, kes Ta on
ja see, et me näeme Teda rohkem ja me süda avaneb Teda nägema...
Aga samas usun, et see pole vaid suhe Jumalaga,
vaid ka üksteisega.
Igaühele meist on antud midagi Tema südamest
ja see on tähtis ilmutus, et ma võin teilt saada palju asju.
See on väärtuslik.
Oht on aga selles,
et kui ma olen midagi saanud, mida keegi teine pole saanud,
siis igaüks peaks püsima selles, mida ta on Isalt saanud.
Alandlikkus avab uksi ühise arusaamise jaoks.
Ma ei pea olema see, kes tuleb siia
ja jagab kõigest, mida teab, et teised saaksid õnnistatud.
Alandlikkus on see,
et lähed ja küsid, mida saaksid teistelt õppida,
mida saaksid teiste kaudu?
Kui on selline alandlikkus, siis see on vastastikune.
Sest kui sina võtad vastu teiste käest,
siis ka teised küsivad kergemini,
mis sinu südamel on ja tahavad sind kuulata.
Selle peab ära teenima.
Tihti on selline seis, et me sunnime inimestele tõde peale.
Kuid me pole nende elus seda kohta välja teeninud,
et nende süda oleks meile lahti.
Johannes kirjutab evangeeliumis, et alguses oli Sõna ja Sõna oli Jumal.
Hiina keeles on seal kirjas, et alguses oli õpetus või tee.
Jeesus on õpetus, Sõna ja tee - me oleme samal teel.
See on kitsas tee, aga me oleme sama tee peal,
isegi, et meil on erinevaid mõtteid sellel teel.
Käsitlesime seda teemat vaid põgusalt täna,
kuid kallis vaataja, sa võid toetada TV7 saadete tegemist,
helistades 900 1777 (kõne hind 7 eur). Täname!
Meie aeg on otsas, nii et tänud vaatamast ja õnnistusi!
Tõlge: Külli Kuusk