Tunded on väga tähtsad.
Tunded toovad meile sõnumeid.
Tunded võivad meid teenida.
Aga tunnete meelevallas elamine ei too meile alati head.
Tere tulemast tundlema koos meiega!
Meele uuendamine
Läbimurre
Uussünd
Muutus
Kultuurimuutus
Arusaamine
Loovus
RENESSANSS
Tunded on suur teema, millest võiks rääkida mitu saadet.
Kuid täna räägime sellest,
kuidas tunded võivad meid eksiteele saata,
kui me ei saa aru tunnete väest ja kui me ei tea oma positsiooni tões.
Üks hea näide alustuseks.
Mitmed inimesed ütlevad,
et südant ja selle tundeid peab järgima.
Kui nüüd üks abikaasadest
hakkab tundma midagi kellegi teise vastu ja armub temasse,
siis kas see on õige?
"No vot, nüüd on selline tunne ja armastus läheb selles suunas.
Sellega on nüüd kõik, aitäh ja head päeva!
Mina järgin oma südant."
Kristlaste ja usklikena me teame,
et Jumala Sõna järgi on nii,
et Jumal on õnnistanud üht abielu - vaid üks mees ja üks naine.
See on see ideaal.
Kahjuks aga ka usklikel ei õnnestu see alati.
Kas seepärast, et tunded võidavad?
Kas seepärast, et pühendumine, tõde ja kõik muu jäävad kõrvale?
On muidugi mitmeid põhjuseid,
miks inimesed tunnevad, et lahutus on ainus võimalus.
Kuid täna räägime tunnetest.
Kui tunded hakkavad kuhugi mujale juhtima.
Ehk siis - kes või mis valitseb?
Kas tunded valitsevad meid või meie neid?
Kas tunded on me sulased või peremehed?
Tunne ilma tõeta -
see võib viia eksiteele.
Kuid moraalne tõde, eetiline tõde, elutõde ja tunded peavad käima koos.
Ma arvan, et tunded on alguspunkt.
See pole lõppsiht.
Mõelgem näiteks sellele,
et kui mul tekkibki mõni tunne, siis ma ei pea sellesse kinni jääma.
Jah, see paljastab midagi me kohta sügaval sisimas,
kuid Jumala eesmärk on, et läheksime sealt edasi,
sest see on kui alguspunkt.
Ehk siis tunded on kui sõnumitoojad.
Siin on ka paras mõelda sellele, millest alustasin.
Sellest näitest,
et kui mingil põhjusel koged tundeelus tühjust.
Kui abielusuhe ei rahulda,
hakkab tunduma, et seda rahuldust võib leida mujalt.
Tegelikult võiks küsida, miks ma nii tunnen?
Hea on endalt küsida, kuidas ma end tunnen?
Tõeliselt hea on küsida ka teise käest, kui julged tundeid avaldada,
mis tunne temal on?
Tunnetega on hea tegeleda just seetõttu,
et tunnete kaudu võime leida sügavama sõnumi sellest,
mis meis toimub.
Siis on aga ka teine pool,
kui me salgame oma tundeid ja ütleme:
"Ma ei küsi oma tunnete kohta midagi.
Mul on hea päev.
Ma ei kuula oma tundeid."
Sellega võib minna teise suunda.
Me rääkisime ennist sellest, et tunded ilma tõeta viivad eksiteele,
kuid tõde ilma tunneteta teeb karmiks.
Mulle meenus üks laulatuse küsimus: "Kas armastad nii heas kui halvas?"
Kuid tegelikult peaks ehk küsima:
"Kas armastad ka sõltumata erinevatest tunnetest?
Terve elu, kuni lõpuni välja?"
Lisaks veel see mõte,
kui palju me teineteist tunnetega manipuleerime.
Abielusuhtes võib manipuleerida mossitades, nuttes vms.
Meil on miljon tunnet, millega teist manipuleerida.
Koguduses võib ka teisi manipuleerida.
Selle vastandiks on aga väeline olek.
Ma võin küll kuulda seda, kuidas keegi ennast tunneb,
aga ma ei pea sattuma kellegi pettumuse või viha alla.
See on väe avaldumine stiilis: "Su tunded ei kontrolli mind."
Ka mu enda tunded ei pea kontrollima mind.
See on väga tähtis punkt, et me ei hüppa teiste tundemaailma.
Võime olla empaatilised,
kaasaskõndijad ja arusaajad,
kuid tunded on väga isiklikud.
Tahan siinkohal rääkida vaatajale.
Sa võid imestada, miks TV7 saates ei loeta Piiblit
ja kas see on üldse vaimulik saade?
Ütlen vaid seda,
et püüame "Renessansi" saates arutleda koguduse kultuuri üle,
uskliku elu ja Jumala suhte üle;
selle üle, kuidas Tema meid näeb
ja kuidas peaksime elu kogema.
Need on tähtsad küsimused.
Sest me võime olla vahel ülivaimulikud
ja salata maha suure osa oma elust, isiksusest ja olemusest.
Salata täienisti maha oma tunded.
Kuid me oleme ikkagi vaim, hing ja ihu.
Jumal tahab, et ka me tunded oleksid ehtsad.
Et saaksime olla ehtsad tunnetes, peame hakkama nendest rääkima.
Võtma omaks ka negatiivseid tundeid.
Võtma omaks selle, et Jumal on tunded loonud.
Ma arvan ja koguduse inimesena loodan,
et kogudus on koht,
kus inimene saab tunnete osas terveneda.
Kui tunded pole tasakaalus ja me oleme mõne tunde valduses,
siis see tekitab suhetes lisapingeid,
haiguseid, psühhosomaatilisi haiguseid.
Seetõttu on tunded tähtis teema.
- Nüüd me rääkisime samal ajal.
Piibel pole me laual siin juhuslikult
ja isegi, kui me seda tihti ei tsiteeri,
siis aeg-ajalt võtame siit Piiblist ainest.
Ma ei saa jätta lugemata Psalmi 103, kuna see sobib siia ka piibellikult.
"Kiida, mu hing, Issandat,
ja kõik, mis mu sees on, tema püha nime!"
Rootsikeelses Piiblis on nii:
"Terve mina ülistab Jumalat."
Sellesse on kaasatud ka mu tunded,
mitte ainult mu mõistus, mis mõistab midagi head Jumalast
ja suu, mis kuulutab midagi,
vaid kogu mu olemus on ülistusse haaratud.
Mulle tuli mõte, et meie tunded on me elu summa.
Kui oleme kogenud palju pettumusi, siis see tunne ka avaldub.
Kui meid on mitmeid kordi hüljatud ja alahinnatud,
siis mingis seltskonnas viibides valdab meid tunne,
et ka nemad vihkavad meid.
Me tunded räägivad me elatud elust.
Ühtlasi tekkib küsimus, kas Jumal on selline,
et usk ja elu Jumalaga on kui mingi sisendamine:
"Ei, mina nii ei tunne!"
Või tahab Jumal rääkida ka tunnete kaudu meiega?
Nagu abieluski,
kus kuigi oleme nii heas ja halvas koos,
tahan ma ikkagi kogeda ka armumist ja kiindumist sinusse.
Mitte et olen vaid laulatusel antud otsuse tõttu sinuga surmani koos,
kuigi tunnen end halvasti.
Ja mõnikord ongi paha tunne,
aga mu tundeelu peab saama ka abielus õide puhkeda.
Kuid nii on alati olnud, ka meie abielus,
et mahamaetud tunded
ja rääkimata ning tegelemata jäänud asjad,
tekitavad erinevaid asju abielus.
Võib esineda pettumust, eemaletõmbumist,
kurbuse ja viha tundmist.
Asju, millest ei julge rääkida.
Kui aga tuleme teineteisele lähemale ja hakkame tunnetest rääkima,
siis teeme ruumi sellele,
et sa võid tunda pettumust, viha vms.
Minu ülesanne aga on sind kuulata ja võtta need tunded vastu.
Ja vastupidi ka.
Ja siis me abielu õitsebki.
Halleluuja. Nii see on.
See pole mitte juhus,
et Piiblis võrreldakse abielu Jumala ja inimese vahelise suhtega.
Näiteks Ilmutusraamatu viimases peatükis on öeldud:
"Vaim ja mõrsja ütlevad, tule!"
Abielu kestab ajaliku elu lõpuni, aga suhe Jeesusega kesab igavesti.
See on pisut pikem aeg ja siin on tegu kiindumussuhtega,
helluse ja armastussuhtega.
Midagi, mida ka abielu peegeldab, kuigi tagasihoidlikumal moel.
Selles on ustavust ja rohkelt tundeid.
Ma ei usu, et me oleme taevas tundetud.
Meil on veel vähe aega järele jäänud,
kuid räägime veel Püha Vaimu puudutusest me elus
ja sellest, kuidas Püha Vaim puudutab me tundeid.
Kui räägime kogudusest ja sellest,
et inimesed tulevad teenistusele Jumala Sõna kuulama,
siis meil on teatud konservatiivne viis asju teha.
Ehk meil üldiselt ei nuteta ega naerda.
Üks räägib ja teised on vait.
Isegi köhimine on segav asi ja lapsed veel eriti.
Kuid kas see on asi, mida Jumal meilt ootab?
Sest peres on kõik tunded lubatud.
Kui oleme sõpradega koos, on kõigil ka lapsed kaasas.
Kogu aeg on melu.
Lapsed proovivad ka neid tundeid - vahel nutt, siis kisa ja naer.
Kui räägime Jumala tulekust me koosolekule,
Püha Vaimu tulekust meie üle ja ellu,
siis siin saavad tõde ja armastus meiega kokku.
Olen oma elus märganud, et kui Püha Vaim mind puudutab,
siis tunnen, kuidas kurbus ujub pinnale.
Kui Jumal puudutab mu sees kurbust, pettumust ja hüljatust
ja ma olen Ta ees täiesti avatud,
siis ma võin nutta, kuna ma tunnen niimoodi,
et mind on hüljatud jne.
Ma nutan ja Jumal on ligi. Ta lohutab.
Kui tuleb nutt ja lohutus, tuleb ka tervenemine.
Olen Jumala ligiolus märganud seda,
et isegi, kui mul inimlikult on hetkel vaid mure
ja tuju on paha ning naermiseks pole põhjust.
Rääkimata veel naermise teesklemisest.
Ma pole selline, kes lülitab end kohe naerma
ja siis hakkab kohe parem.
Ma ikka nii tunnete poolt juhitav ka pole.
Aga Jumala ligiolus märkan ülistuse ajal seda,
et kui olen Tema palge ees
ja mu süda voolab välja Tema ees,
siis järsku tuleb mu seest rõõm.
Ja ma märkan, et ma naeran.
Olen läinud läbi erinevatest etappidest
ja viimati on mind hämmastanud see,
et kuigi olen kurb ja masendunud,
siis Jumala ligiolus ülistuse ajal
hakkab mu sisemusest tulema naerupurskeid.
Ma märkan, et ma naeran valjusti.
Ma olen rõõmus, see tuleb mu seest,
kuigi mõistus ütleb: "Kutt, mida sa naerad?"
Kuid ma naeran, kuna olen ühenduses igavikulisega.
Olen ühenduses Jumala armastusega.
See on rohkem kui mõistus võtab,
või tunded, mida saan valitseda.
Rõõm hakkab vabastama.
Püha Vaimu ligiolus tulevad kõik tunded nähtavale.
Kõikides ärkamistes, mille kohta olen lugenud,
on kõik tunded mängus:
rõõm, naer, valju naer, välised ilmingud.
Seda ei saa enda sisse ära peita.
Azusa ärkamise ajal toimusid seletamatud asjad.
Torontos oli palju asju, aga see oli suur kiriku-uuendus.
Äratusliikumine on tunnetega koos käinud.
Nelipühipäeval olid nad kui joobnud, nii et miski neist siis peegeldus.
Ma tunnistan, et on olnud olukordi, kus hakkan teatud viisil nutma.
Olin ühes kohas,
kus lauldi Hilja Aaltose laulu "Anna vihma, Jumal".
See oli nii õrn, et tungis üdini sust' läbi.
Ma värisesin altaril
ja pidin ettevaatlikult nutma, et kõik seda ei näeks.
See puudutas mind sügavalt, tuues Püha Vaimu rõõmu ja rahu.
Mulle meeldib see, kui julgeme tunda
ja lubame oma tunnetel esile tulla,
kuid see pole veel lõpp-peatus.
Sest mis me siis teeme,
kui tunneme alati hüljatust ja meeleheidet?
Mis seal vahepeal peaks toimuma,
et see ahastus saaks hakata paranema?
Et valu annaks järele.
- Või mis on tõde, sest tõde teeb meid vabaks.
Ja mida Jumal kaasa toob?
Sest tore ju on, kui meil on tunded, aga mis pärast saab?
Mida Jumal tahab siis teha, kui avame oma südame?
Tunded on ravim.
Pisarad puhastavad,
naer puhastab.
Sa tohid näidata oma tundeid ja emotsioone
ja see puhastab su olemust.
Kui aga lased tunnetel valitseda;
kui kurbusest saab sõber, kellest sa ei pääse,
muutud sa melanhoolseks ja see on mitmete jaoks probleem.
See, et masendus võtab inimese aastateks enda valdusse.
Kuidas sealt pääseda?
Pole mingit muud viisi kui tõde ja see, mida Jumal ütleb.
Kui mõtled, et oled hüljatud ja sellest tekkib masendus,
siis Jumal ütleb, et Ta ei jäta sind kunagi maha.
"Ma armastan sind!
Ole rõõmus, kuna Jeesus suri su eest."
Tahan öelda, et sel on puhastav toime.
Kui on pettumus, mis tuleb ikka ja uuesti tagasi,
hakkab see kuhjuma ja sa tunned, et sa ei pääse sealt.
"Isa, kui Sina ei tule, siis siia ma jään,
kuna mul on nii valus siin elus.
Isa, kus sa oled?"
Kuid siis koged Jumala ligiolu koguduses või kodus,
kui sõbrad palvetavad ja sind tõstetakse üles.
Me vajame ka seda, et Jumal tuleks.
Meil juttu jätkub, kuid see saade tuleb nüüd lõpetada.
Saada meile tagasisidet.
Julgusta meid või anna ka teada, mis valesti läks.
Soovides toetada TV7 tööd, võid helistada 900 1777 (7 eur). Aitäh!
Nüüd aga täname ja ütleme nägemist!
Tõlge: Külli Kuusk