Tunded, tunded! Neid on palju ja need on Jumala loodud.
Täna räägimegi Jani ja Caritaga tunnetest.
Sellest, kuidas tundeid saab ja võibki näidata.
Tunnete näitamine on omaette asi.
Kui minnakse kirikusse, siis riietutakse teatud moel -
teatud riided, teatud näoilmed.
Kirikus väga palju ei nuteta.
Naised poetavad mõne pisara, mehed ei tee sedagi.
Naermist ka väga ei ole, vaid väikest muiet võib näha.
Kuid ometi on tunded Jumala loodud ja me vajame neid.
Kui me neid tõrjume,
siis need kuhjuvad meisse ja see hävitab.
Või mida te, Carita ja Jani, arvate?
- See on just nii nagu ütlesid.
Me, soomlased, oskame väga hästi oma tundeid peita.
Iseenda puhul on samamoodi, et kui oled tundeid tagasi hoidnud,
siis esimene samm paranemise poole on see,
et tuleb muutuda läbipaistvaks koos nende tunnetega.
Jumal tahab, et me oleksime ausad kuni salasoppideni.
- Meid on loodud tundlikuks.
Tekib mõte, kas on olemas häid või halbu tundeid?
Eriti kui rääkida samas kontekstis ka Jumalast.
Kui räägime usust, jumalateenistustest ja kogudusest,
siis kas on olemas häid ja halbu tundeid?
Kas on olemas lubatud ja keelatud tundeid?
Meil on kodus nii,
et Carital on head tunded ja mul pahad.
- Ehk siis, me oleme täiuslik abielupaar.
- Mis see paha tunne on? Häid ma tean, aga...
Paha tunne on viha, kurbus.
Viha ja kurbus.
Kas tunnetel peab olema mingi omadus?
Et see, mida tunned ja väljendad oma sõnade, näoilmete või kätega,
et see on kas hea või halb.
Ma ise ei eraldaks nii järsult head ja halba teineteisest.
Kristlikes ringkondades -
võib-olla kuskil, mitte igal pool -
võib ju olla nii, et ei tohi kogeda viha või kartust,
kuna peame olema üliinimesed.
Öeldakse, et Jumal on ju armastus! Ta ei karda ja on alati lootusrikas.
See kõik on tõsi.
Kuid samas on meil hirm tunnistada, et meil on valus;
et hirm on nii suur, et võtab hingetuks.
Me ei julge minna, kuna me ei tea, kes meid hirmu keskelt päästaks.
Ma usun, et Jumal tahab just sinna tulla,
kuna Ta näeb seda me maskidest kõigest hoolimata.
Milliseid tundeid Jumal välja kannatab?
Kõikvõimalikke -ja võimatuid?
Piibel ütleb, et olge rõõmsad ja rõõmustage alati Issandas.
Kuid kas me jaksame kogu aeg rõõmustada
või tunneme ka pettumust, kurbust ja ahistust?
See kõik ju sõltub millestki.
Me räägime siin saates renessansist - see on saade kultuurimuutusest.
Me vaatame asju oma kultuuri kaudu
ja tahame teada, miks me just nii käitume?
Miks me käitume koguduses teatud moel
ja kas soomlastel on oma tüüpiline käitumisviis?
See kõik taandub sellele, et koguduses nõutakse seda,
et peaksime alati olema rõõmsad ja positiivsed,
peaksime uskuma ja lootma Jumalale.
Kuid sel juhul ei saa näidata välja hirmu, kurbuse -ja vihatunnet.
Jah, on tõsi, et rõõm Issandas on me tugevus
ja ka Paulus ütles: "Rõõmustage alati Issandas!"
Pauluse rõõm ilmnes ka väga rasketes oludes.
Paulus oli vangis, kui ta kirjutas kirja,
kus ta õhutas filiplasi alati rõõmustama.
Kuid sel kõigel on ka teine pool.
Paulus ei hüljanud ka halbu ja teistsuguseid tundeid.
Ta ütleb ühes kohas,
et kui ta tuli ühe koguduse juurde,
siis ta sees oli kartus
ning ta koges ka väliselt rõhumist ja pingeid.
Nii et ta oli tasakaalukas tüüp.
Ta suutis rääkida mõlemast poolest.
Siis on veel nõue rõõmustada ülevoolavalt,
mis ei kehti küll kõigis kogudustes,
sest osades kogudustes on kurvastuse ja tõsiduse nõue.
Ja siis veel jutt Jumala vihast patu, patuste ja meie vastu.
Kuskil on ka selliseid inimesi, kes rõõmustavad Jumala viha pärast.
Ma olen näinud Ameerikas silte:
"Jumal vihkab seda ja teist inimrühma."
"Me rõõmustame seetõttu, et Jumala viha tabab inimesi."
Üks põhjusi, miks hoiame oma tunded endas,
on see, et me arvame, et teised ei kannata neid välja.
Aga kas Jumal kannatab?
Ma olen mõelnud ja ma ei tea, mis teie arvate,
et Jumal ei karda su tundeid.
Sa võid kasvõi vanduda kõikvõimalike vandesõnadega,
kuid Jumalat ei hirmuta see, mis su sees on.
Kui aga hoiame seda kõike endas, siis see teeb meid lõpuks haigeks.
Ühtlasi aga ka masendab ja kurvastab.
Miks Jumal peaks kartma oma loodut?
Ta on loonud rõõmu ja kurbuse ning kõik tundevarjundid.
Miks Ta peaks neid kartma?
Hirm on meis, sest me oletame asju.
Meil on Jumala kohta palju oletusi.
"Jumal seda ja teist, Talle ei meeldi see ja teine."
Me käitume vastavalt oma oletustele.
Kui aga mõtleme Jumalast kui Isast...
Me tütrel oli 3-aastase jonniperiood, 4-aastase periood jne.
- Mõnel vennal siin on veel ka kolmekümneselt jonniiga.
35-aastaselt. - Ikka juhtub.
Lastel on ikka tunded,
kuid halb vanem on see, kes ütleb: "Ole tunneteta! Ema ei jaksa enam!"
- Kas see on halb lapsevanem?
No eks me kõik oleme ebatäiuslikud.
Me ise ka ei kannata vahel oma tundeid välja.
Ei enda, teiste ega laste omi, aga Jumal suudab seda.
Ta on täiuslik Isa ja isegi, kui oleme maruvihased,
Ta kannatab selle ära.
Küsimus ongi selles, et Jumal kannatab me tunded välja,
aga me ise ei kannata endi ega teiste omi väga.
Seetõttu ongi nii, et kui me matame oma tundeid -
olgu need siis head ja halvad, negatiivsed ja positiivsed -,
kui me surume need tunded maha, mida me ei taha näha,
kuna need paljastavad selle, mis meie sees on.
Ma ei saa rääkida kellelegi, et ma kardan, olen kurb ja vihane,
kuna paljastan nii oma nõrkused.
Jätan mulje, et ma polegi nii tugev samas, kui oodatakse,
et peab ikka alati olema tugev ja alati andeks andma.
Et võib ju usklikuna küll tunda viha ja solvumist,
kuid anna andeks ja mine edasi!
See oleks nagu nõue, et pea peab kogu aeg püsti olema.
See aga hakkab haigeks tegema, kui ei saa nende asjadega tegeleda.
Kui ei saa tõdeda, et ma sain haiget, kuna üks usklik tegi mulle midagi.
Jah, ma tegelen sellega,
aga samas tahaks kohe täiega virutada talle.
Selline tunne on kohe.
See on nii kohutav.
Meie aga hakkame seda kõike endasse matma.
Arvad, et oledki nõrk, kuna tunned midagi sellist.
Ja siis virutab veel keegi sulle Piibliga, öeldes:
"Kuule, anna andeks ja rõõmusta!"
Selles protsessis aga muutuvad asjad tegelikult valeks,
kui muudame need ülivaimulikuks ja surume oma tunded maha.
Andeksandmises pole küsimus selles, et surud oma tunded maha,
sest see on täiesti teine asi, kui mõistad,
et sul on valus tänu sellele, mida teine tegi.
Sul on õigus sellega tegeleda, sest kui sa seda ei tee,
siis ehitad müüri ka teistele tunnetele ette.
Me vaatasime üht filmi - "Pahupidi" (Inside out).
See on multifilm, mida vaatajad ehk teavad.
Kas sel on soomekeelne pealkiri ka?
Selles multikas ollakse tüdruku pea sees.
Seal on juhtimiskeskus,
mille ääres on mitmed tegelased, kes on erinevad tunded.
Seal on rõõm, kurbus, vastikus ja viha.
Siis juhtub midagi tüdruku elus ja ta on kogu aeg rõõmus.
Rõõm valitseb tüdruku elu.
Siis aga tuleb ka ebaõnnestumisi
ja rõõm püüab kogu aeg kurbust juhtimispuldist eemal hoida.
Alati, kui kurbus tuleb,
siis ta toob kaasa melanhoolsust ja kurvastust.
Rõõm aga jookseb kohe kohale ja püüab teda ära ajada,
otsekui öeldes: "Ära aja kõike segamini!"
Joonistab kui väikese ringi: "Seisa selle sees, see on sinu koht!"
Ta piiras kurbuse tegevust.
Lõpuks aga on tüdruku sees kaos.
Kurbus kaob kuhugi ära ja teda minnakse otsima,
aga asja uba oli selles, et kurbus oli tähtis.
Kuna aga tüdruk ei saanud kurbust kogeda,
vaid ta lükkas seda koguaeg eemale,
siis ta muutus selle tulemusena tundetuks,
täiesti tuimaks.
Ta ei suutnud enam rõõmustada, kuna ei saanud kurvastada.
Selle loo moraal oli see,
et kui siis kurbus tuli täiel rinnal tagasi
ja tüdruk sai kurvastada nende asjade üle,
mis teda kurvaks tegid -
kolimine teise kohta, sõprade kaotus - sellised üleelamised,
kui ta sai selle üle kurvastada ja nutta, siis tuli trööst.
Ja kui tuli lohutus, sai ta hakata ka seesmiselt tervenema
Siis leidis ka rõõm oma õige koha.
Tunneteta inimene on tuim ja külm,
see on vastik.
Piibli järgi näitas Jeesus oma tundeid Laatsaruse haual,
kus ta kurvastas ja nuttis.
Kalastaja Peetrus, mees,
nuttis Jeesust kohates.
"Ta nuttis lohutamatult", ütleb Piibel.
See raamat on meile antud, et teaksime ja mäletaksime.
Mul on olnud raskusi sellega, et lasta tunnetel esile tulla,
kuna kardan, et kes mind siis lohutaks?
Kui ma upun nendesse, siis mul pole lohutajat.
Aga küsimus on selles, et kus on siin Isa?
Kus on Isa, kui tunnen suurt kurbust?
Või ka rõõmu - see on üks osa.
Kasvõi mu tütar - tal on suured tunded.
Ta on tundeline laps.
Vahel ta vihastab ja siis ta kisab.
Vahel aga on ta väga rõõmus ja laulab ning tantsib.
See on nii tore
ja sellele tohutule rõõmule tuleb samuti oma süda avada.
Aga kus on Isa, kui me tunneme neid tundeid?
Kas Ta vaatab eemalt: "Las ta nüüd kisab ja nutab!",
või Ta tuleb me juurde ja kallistab meid?
Sinna tahab Isa meid tuua.
Et me kogeksime, kuidas otsekui soe tekk on me ümber
ja Isa ütleb: "Kallis, ma olen siin."
Sest Ta on kogu aeg siin, kui me vaid avame oma südame.
Ma olen harjutanud seda, kuidas kutsuda Isa oma kurbusesse.
Kui olen üksi ja mul on väga valus, siis hakkan ütlema:
"Isa, mul on väga valus, tule lohuta mind."
Siis kogen Jumala soojust oma südame ümber.
Jumal tuleb koos meiega nutma.
Kiriku renessanss on just see, et Isa tuleb isana -
tõelise isana meie ellu.
Isana, kellele saame väljendada oma sügavaid tundeid.
Ma ütlesin seda sama, aga teistmoodi.
Me teeme kogudustes kergesti seda,
eriti kui näeme, et Jumalas on meie lootus ja rõõm,
et me tahame tõusta kõige valu ja kurbuse,
keeruliste tunnete ja probleemide kohale,
kõrgemale neist.
Nii see sünnibki.
Meil on ülistuse ja palve kultuur - me tõuseme alt ülespoole.
Kuid see võib kergesti muutuda põgenemisviisiks.
Me põgeneme raskuste eest.
Kuid Jeesus tahab tulla meie kurbuse keskele,
meie rasketesse tunnetesse ja probleemidesse,
olla meiega ja lohutada meid.
Kui me Ta tröösti ei koge, ei saa me ka teisi lohutada.
Kui me ise ütleme, et vajame tröösti -
mul on kurbus ja kõik need asjad -
ja lubame Jeesuse sinna,
olles julged ka teistele oma tundeid näitama,
siis hakkab ka lohutus voolama.
See on kogudusele tähtis,
et kogudus saaks rõõmustada koos rõõmustajatega
ja nutta koos nutjatega.
Selleks on vaja sellist mõtlemist, et kõik tunded on head.
Edaspidi räägime sellest, kuidas tunded meid valesti valitsevad.
Viimane mõte - tunnete näitamine liidab.
Kui mina avan end ja ütlen, mida ma tunnen,
siis te tulete lähemale.
See on ühtsuse koha pealt oluline.
Seoses Jumala ja üksteisega, et me näitame õigeid tundeid.
Soovides toetada TV7 tööd, helista 900 1777 (7 eur). Täname!
Rõõmu ja häid tundeid,
või igasuguseid tundeid sulle tänaseks!
Nägemist!
Näeme taas!
Tõlge: Külli Kuusk