Usk on rõõmus asi.
Aga kui ei ole? Kui usk põleb läbi?
Sellest räägime Jani ja Caritaga "Renessansi" saates.
Meele uuendamine
Läbimurre
Uusünd
Muutus
Kultuurimuutus
Arusaamine
Loovus
RENESSANSS
Kus on õiged piirid ja mis põletab usklikud läbi?
Mis põletab läbi pastori, töötegijad ja vabatahtlikud?
Eriti sellised, kes on tulised vaimus.
Selliseid küsimusi me täna lahkamegi.
Millised on õiged piirid? Mis on ebaterve vaimsus?
Kuidas neid piire oma elus rakendada?
Mina tean seda omast kogemusest,
mida see tähendab ennast ära kurnata,
kui kogu aeg ajab sind taga
vastutustunne ja vaimne sund.
Kuni korraga jõuad punkti, kus oled unustanud selle,
mis on elus tähtis.
Hobid, uni, normaalne elu.
Kas usklikel ja Jumala Sõna kuulutajatel
saab üldse olla normaalset elu?
See on hirmutav küsimus.
Sest kui meil ei ole normaalset elu,
kus on hobid, puhkus ja värskendus;
ka midagi muud peale kuulutamise ja esinemise,
siis selline ebanormaalsus kurnab varsti ära.
Me oleme vaim, hing ja ihu.
Küünal hakkab sulama mõlemast otsast,
kui me oleme ainult vaimsed.
Sest mitmed asjad, mis ei toimu koguduse seinte vahel,
mis ei ole evangeliseerimine, ülistus, palve ja Piibli uurimine -
ka need võivad olla vaimsed,
kui neid tehakse koos Isaga,
Nagu näiteks looduses jalutamine - seal võib vägagi kogeda Jumala ligiolu
Jani, sa ütlesid, et tead läbipõlemise tunnet.
Kuidas sa sellest välja tulid?
Mul on oma teatud ajalugu.
Noorena kasutasin meelemürke.
Teatud moel ma põgenesin nende abil heaolutundesse.
Ma põgenesin masenduse ja kindlusetuse eest.
Lahutatud pere lapsena põgenesin üksinduse eest.
See sisemine halb tunne sunnib rahuldama vajadusi valel viisil.
Keegi on öelnud, et valu otsib naudingut.
Mina isiklikult, kui ma olin noor,
siis oluline oli, et oleks põnevaid asju.
Ma põgenesin sisemise rahutuse eest.
Kui ma lõpuks usklikuks sain,
siis see on õigesti öeldud,
et kui narkar või alkohoolik saab usklikuks,
siis ta vaid vahetab mõnuainet.
See pole iseenesest vale hinnang,
sest kui mina lõpetasin narko ära, siis mis selle asemele tuli?
Asemele tulid vaimsed raamatud, koosolekud, Piibel,
palvetamine, oma usu tunnistamine.
Ma sain väeliselt kristlaseks ja see päästis mu.
Püüdsin kaks aastat sellises innukas tempos püsida,
kuid siis nägin, et mu elu hakkab kaotama värve.
Ma olin väsinud
ja samas hakkasin just Caritaga kurameerima.
Me kihlusime ja plaanisime abielluda.
Pulmareisile minnes sain aga ühest asjast aru.
Ostsin seal oma elu esimese õnge.
Ja siis kamandasid minu aerutama.
Ära nüüd kõike ka räägi.
Seal kusagil keset järve...
Need olid väga toredad ajad.
Enam ma ei palu sul aerutada.
Kuid asja iva oli selles, et ma tajusin vajavat midagi muud.
Olin teinud vaimseid asju mitu aastat.
Kõik keerles selle ümber, aga see pole ainus asi elus.
Üks asi, millest ma usklikuks saades loobusin,
oli loomingulisus.
Tegin noorena grafitit.
Ja nüüd paar aastat tagasi
leidsin uuesti grafiti.
Minu jaoks on see väga värskendav.
Minu terve mõistuse seisukohast on see väga tähtis.
Ma ei pea maalima Jeesuse grafitit.
Ma teen ka neid.
Kuid mul pole sundi teha vaimseid asju.
Ma võin maalida, mis mulle meeldib.
See on muide väga tore, mida teinud oled.
Mulle meeldib maalida, käia kalal,
mulle meeldib looduses jalutada.
Rõhutan seda, et neid asju lausa pidi kaasama oma ellu,
kuna vaimseid asju oli liiga palju.
See põletas läbi.
Carita, kas sul on mingeid viise,
mille abil põgened, kui vaimsus pressib liiga peale?
Mõtlen sellele, et olen isegi kogenud teatud väsimust,
kuna olen väikses koguduses alati kõike teinud.
Mu väsimus tuli sellest, et ma ei osanud endale piire seada.
Olin selline lahke ja lahkust ju teatavasti pooldatakse.
Lahkus, sõbralikkus ja teiste aitamine.
Aita ja tee - see kõik on nii vaimne,
aga ka sellel on omad piirid.
Mäletan, kuidas tegin koguduses miskit omal valikul.
Kuni korraga tajusin, et olen küll tegemas midagi,
aga kus mu süda keset seda kõike on?
See jäi kilomeetrite taha.
Seetõttu tuli lõpetada see, mida tegin,
kuna mu süda polnud sellega kaasas.
Vastus oli oma südames.
Kuidas mul läheb? Kas ma jaksan seda teha?
Vanemaks saades ütlen, et kahjuks ma ei jaksa,
kuigi kena, hea ja tore oleks ju kõigega nõus olla.
Samas see polegi soovitatav viis.
Ma pean nüüd kõik ausalt ära rääkima.
Mina põgenen enesehaletsuse sisse.
See kõlab rumalalt ja isegi saatanlikult.
Halb viis, aga olen nutnud enesehaletsusest, salaja.
Aga nüüd te teate, vaid teie kaks.
Keegi küsis mu sees: "Mida sa teed?"
Olen leidnud Jumalas uue suhte.
Mu Jumal ei ole nii vaimne ega väga religioosne.
Ta on tavaline, hea Isa, maailma parim Isa,
kellega koos võin vabalt olla.
Andsin Talle oma enesehaletsuse ja läbikukkumised,
ka oma viha - tehes seda turvaliselt.
Ma tean, et mu isa Jumal ei pahanda, et olen vihane.
Ei pahanda, kui mu käed on vaimses mõttes rusikas
ja ma mõtlen: "See pole aus ja nii ei saa edasi minna!"
Kui ma olen tükk aega Ta ees niimoodi podisenud,
siis Ta klopsib mind taas kokku.
Ma avastasin, et ma ei pea olema religioosne suhtes Jumalaga.
Kui Jeesus läks üles mäele palvetama
ja võis seal ööpäev läbi palvetada,
siis seal polnud mingit religioosset retoorikat.
Et: "Võtkem kirikuraamat lahti.
Palvetagem nüüd Meie Isa palvet ja õnnistagem nimeliselt kõiki."
See oli hoopis avameelne vestlus Isaga.
Sellest, mis juhtus, mis läks valesti või õnnestus.
Midagi sellist leidsin ka mina oma suhtes Jumalaga.
Siit tekkis mul idee,
et Jumal lubab mul jooksmas käia.
Käisin kord ka jõusaalis, kui ma paremas vormis olin.
Olen maratoni jooksnud.
Viimase jooksin 61-aastasena, kuigi see nõudis muidugi treenimist.
Ma ei pea selles religioosset mängima.
Ma võin tõsta raskusi ja käia jooksmas täies rahus.
Ma võin nautida metsas jooksmist,
samal ajal Jumalaga rääkides, või siis ka mitte,
aga mul pole sundi olla vaimne.
Läbipõlemine tulebki sellest, milline on me pilt Jumalast.
Me pilt Jumalast võib olla range ja nõudlik.
Ka see iseendale suremise teema.
Noored võivad mõelda: "Millise abikaasa Ta mulle valib?
Kellegi, kes mulle täiesti ebameeldiv?"
Või midagi sellist.
Justkui Jumal teeks risti vastu sellele, mida igatseme.
Jumala Sõna aga ütleb:
"Te tahate ja toimite Tema hea nõu järgi."
Kui Jumal mõjutab seda, mida Tema tahab, et ma teeksin,
siis see tuleb südamest, ja ma ei põle läbi.
Ehk siis vaimsus pole see, mis meid läbi põletab.
Kui mõtlen sellele, siis Piibel pole väga vaimne.
Seal on argipäevalood.
Jeesuse sugupuu, tema tegemised,
need on argipäevalood, inimeselt inimesele.
Kuid me ise oleme teinud sellest raamatust
religioosse ja ülivaimse, kus rõhk on vaimsusel.
Inimene jääb tahaplaanile, aga nii ei tohi olla.
See on gnostitsism.
"Vaim hea, ihu halb."
"Olgem kogu aeg vaimsed."
"Olgem Jumalale ligidal."
Kuid Jumal on meist täielikult huvitatud.
Me rikume ära Jumala eesmärgi,
kui me ei võta arvesse eri tahke.
Usk, mis põletab läbi,
tähendab minu jaoks isiklikult ka muud.
Noorena oli väga ränk,
kui ühel hetkel enam ei jaksanud.
Samal ajal tegin palgatööd
ja olin vabatahtlik koguduses.
Ja siis veel kurameerisin hilistel tundidel.
Vahepeal tegin kaht tööd.
Koguduses tasuta tööd ja siis palgatööd.
Lisaks kurameerisin, mis oli suur elumuutus.
Hilisööni olime koos, aga magasime muidugi oma kodudes.
Öösel läksin bussiga koju, hommikul vara tööle.
Kohutav tempo oli peal.
Ma üritasin suurt tükki hammustada.
Mul polnud piirid paigas.
Samas märkasin, et kui lõpetasin palgatöö
ja pühendasin end evangeeliumitööle,
siis sellest tekkis teistmoodi läbipõletav stress.
Lisaks sellele kolisime kokku.
Mindi hoidis öösiti sageli ärkvel see,
et ma ei teadnud, kust me varustus tuleb.
See on olnud usu kool ja treenimine selles osas,
kuidas Jumal su eest hoolitseb.
Olen mitmel korral olnud nii kitsas paigas,
kus olen pidanud valima.
Ühest küljest töö, mida olen tahtnud teha
ja mis on olnud mu kutsumine.
See suur tung võita Soome Jeesusele.
Kuid siis mõistmine, et majanduslik olukord on pingeline,
mistõttu pidin mitmeid kordi helistama ja abi paluma.
Pidin igasugu asju tegema, et arveid maksta.
See on pannud mõtlema, et mis on valesti?
Kas ma peaksin jaksama teha ka muid asju?
Kas peaksin oma tööd teistviisi ritta panema?
Selleks, et inimesed ja kogudus ei kannataks.
Teisalt see, et kogu aeg ei jaksa ju abi paluda.
See on alandav. Nii mehena, kui ka jumalasulasena.
Selliste asjade pärast võib läbi põleda.
Sellepärast, et sa lihtsalt ei tea, mida teha.
Ja sellest omakorda tekib süütunne.
Inimesed võivad ka vahel väga karmid olla.
Tuleb ka kriitikat stiilis:
"Miks ta endale mõnda korralikku tööd ei hangi?"
See häbistab ja tõmbab vaimsele tööle vee peale.
"See, mida sa teed, on täitsa tore, aga see pole ikka õige töö!"
Kui mõtlen oma elule ausalt,
siis ma pühendunud asjadele ikka täie südamega.
Kuid sellest lähtuvalt pole oma piirid alati õigel kohal.
Ehk siis, kui teed seda vaimset tööd täie südamega
ja samas puudub tasakaal majanduslikus vallas,
või ka isiklikus elus, magamises, söömises ja muus,
siis on alati risk põleda läbi.
Nii juhtub paljude vaimuliku töö tegijatega.
Soomes on väga vähe neid,
kelle jaoks see on olnud elutöö.
Näiteks evangeeliumi kuulutamine.
Läbipõlemise juhtumid on minu arust samas sisemised asjad.
Inimene ei põle läbi vaid seetõttu, et ta teeb palju tööd.
Vaid tema sees on asjad, mis põhjustavad vastuolu ja stressi.
Tal tekib stress ja siis veel muud probleemid.
Muude probleemidega tekivad uued konfliktid.
Probleemid võivad tekkida abielus ja suhetes.
Siis võib tulla probleeme koguduse inimestega.
See võib läbi põletada.
Mida me sellest õpime?
Usklikena peab meil olema tasakaal vaimu, hinge ja ihu vahel.
Loomulikult peame püsima Jumalas, meie hingele on vaja toitu -
hobisid, mida me naudime, nii et serotoniin tõuseb.
Meil on vaja puudutust, ühendust teistega ja sõpru.
Ka olla ausad.
Usk vabastab ja annab jõudu.
Kui näha seda õigesti suhtes Jumalaga.
Soovides toetada TV7 tööd, võib helistada 900 17777 (7 eur) Aitäh
Puhakem usus ja uskugem puhates.
Kõike head!
Tõlge: Külli Kuusk