Renessanss tähendab ka remonti.
Meelte täielikku remonti.
Käesoleval aastal on huumorimeel minemas remonti.
Täna räägime Carita ja Janiga sellest,
kas huumor sobib kogudusse?
Kas Jumalal on huumorimeelt? Kas jutluse ajal tohib naerda?
Kas stand-up-koomikat sobib kasutada?
Sellest räägimegi, sest Heikki on meil ka naljamees.
Meele uuendamine
Läbimurre
Uussünd
Muutus
Kultuurimuutus
Arusaamine
Loovus
RENESSANSS
Jani väidab, et Heikki on naljamees.
Ma väga loodan, et see oleks nii, sest ma tahan olla naljamees.
Vahel ma olen väga tõsine
ja ma ei tea, millest see tuleb,
sest sügaval südames on mul palju rõõmu ja naeru.
Saadetes on mul üldiselt Piibel kaasas.
Piibel on mul hetkel kotis, aga käes on "Fingerpori" koomiks.
Kas te teate seda? - Jah.
Mulle tohutult meeldib Pertti Jarla huumor.
Näitan siit ühte pilti.
Siin on teoloogiliselt kõik toredasti paigas.
Oodatakse järjekorras Jumalalt autogrammi Piiblisse.
Pilt räägib sellest,
et Fingerpori mõistab, kes on Piibli kirjutanud.
See pole minu ega kellegi teise tehtud,
vaid Jumala inspireeritud raamat.
Jumalalt tasub küsida autogrammi heasse raamatusse.
Sellel pildil on järjekord, et saada Piiblit.
See on minu arust tore.
Järjekord on Piibli ja Jumala autogrammi pärast.
Nüüd aga usust ja huumorist.
Sellest teie kahega räägimegi.
Kui sain usklikuks, juhtus see tõsiste inimeste keskel.
Tõsine tegevus, palju palvetati, oldi palju põlvili,
loeti Piiblit, oldi tõsiselt asja kallal.
Ses pole midagi valet.
Usk on tõsine asi.
Mõtlen vaid, kas näitame maailmale pilti Jumalast,
kes on hirmutav, tõsine ja tõeline tujurikkuja.
Pole rõõmu, lõbu ega nalja.
Ma olen teadlikult hakanud oma kõnes kasutama
stand-up-koomikat.
Mõni võib solvuda, kuna see ei sobivat vaimse jutuga.
Minu arust on just vastupidi.
See on väga huvitav.
Tõsi on see, et Soomes valitseb luterlik kultuur.
Sõjajärgne aeg on seda vorminud.
Sõdade ajal on president palunud rahval palvetada.
Palju isasid ja poegasid langes sõjas.
See on ühelt poolt rahvast liitnud
ja see on läinud kogudusse.
Varem uskusin minagi, et kirikus peab teatud moel käituma.
Aga nukrameelsus ja süngus on pigem seotud sellega,
et need on Soome kultuuri oma jälje jätnud.
Need sõjad.
Pilt Jumalast muutub väga tõsiseks ja kurvaks.
Arvatakse, et Jumalaga tegemist tehes
peab olema teatud kindlal moel.
Otsekui peab olema lähedal surmale - elu piirimail.
Arvatakse, et see on tõsine asi olla kontaktis Jumalaga.
Kuid see on täiesti vastuolus Jeesuse sõnadega:
"Ma olen tulnud, et teil oleks elu ja seda ülirohkesti."
Ma ei pea taevasse mossitama minema.
Ma ei taha minna taevasse, kus peab olema morn.
Samas kardetakse ka eksida.
Kuna Jumalat peetakse nii pühaks, ei julgeta teha ühtegi viga,
justkui Jumal võiks muidu maha jätta.
Ka see piirab nalja ja rõõmu poolt.
Seda, mis meie seest loomulikult välja tuleb.
Sa tõid välja väga tähtsa asja.
Pühadus versus rõõm, lõbu ja naer.
Me ajame need tõeliselt sassi,
arvates, et pühadus on nutmine ja tõsine olek.
Raputame tuhka pähe, tõmbame kartulikoti selga
ja hakkame meelt parandama.
Kas see on ka ehk seotud teatud ametitega?
See maa on olnud ajalooliselt konservatiivne.
Mõelgem presidendi ja poliitikute peale.
Nad käituvad väärikalt.
Telediktoril on lips otse.
Kõik on vaoshoitud ja asjalik.
Räägime nüüd veel jumalapildist.
Tulles eelneva teema juurde tagasi, siis kas vastab tõele,
et sõja ajal sõjast naasnud mehed on olnud vait,
kuna nad ei suutnud perele rääkida, mida nad nägid ja kogesid.
Isad on olnud eemalolevad.
Siin on üks märksõna - eemalolek.
Koguduses ja vaimsetes asjades tuleme Jumala ette,
kuid me oleme Temast eemal.
Me küll oleme kohal ja peame end korralikult üleval,
kuid see on enam-vähem sama, kui pannna mask ette.
Samas jälle peegeldab see austust.
Oli ju naistele lausa juhtnööre selle kohta,
mida peab tegema, kui isa tuleb koju.
"Lapsed olgu tasa, kui isa lehte loeb!"
Kirikumeeste ja võimulolijate suhtes pidi olema alandlik ja tasane.
Nii peetakse ka Jumalat nii austusväärseks ja pühaks,
et Jumala kojas peab olema samamoodi.
Kuid sustusest ja pühadusest tehakse eemalolek.
Mida kaugemal on Jumal, seda parem.
Las Tema olla taevas, meie maa peal.
Austame Teda koguduses olles tasa ja tõsised.
Jeesus andis teistsuguse jumalapildi.
Ta tuli inimeste keskele.
Ta sõi koos patustega.
Jeesus tegi suuri asju, mis purustas tolle aja mõtteviisi.
See purustaks ka soomlaste oma, kui suhtuksime Piiblisse õigesti.
Võiksime lugeda Piiblit nagu Fingerpori.
Võtame sealt argipäeva eluolu - elu tõelisuse, milles on ka rõõm.
Mulle tuli meelde üks lugu.
Üks jutlustaja rääkis oma lapsepõlvest.
Ta rääkis, kuidas ta elas ühes väikeses külas.
Igal pühapäeval oli tavaks minna kirikusse.
Kirikusse tulid kokku kõik küla naised, mehed ja pered.
Seal oli komme, et kui teised läksid kirikusse,
siis isad ja mõned muud mehed jäid välja suitsetama ja vestlema.
Väike poiss istus kirikupingis ja kuulis,
kuidas isa koos teistega naeris, ajas juttu
ja neil oli tore olla koos üksteisega.
Kui aga orel hakkas mängima, pandi suits ära ja mehed tulid sisse.
Tulid sisse, näod tõsised ja läksid niimoodi oma kohale.
Väike poiss mõtles, et mis värk sellega on?
Väljas oli lõbus, kirikus sees aga kõik muutub.
Kõik kivistub.
Ta sai ise sellest vabaks.
Ta kasutas neid näiteid oma jutus.
Selline ju ei ole elu koos Jumalaga.
Kirikusse minnes ütleme, et see on Issanda hoone.
"See on meie teine kodu", julgevad mõned isegi öelda.
Mis see siis on?
Kui see on nagu pere ja sõprade kogunemise koht,
kus on ka Jumal,
siis kas see on tõesti nii tõsine asi, et seal pole üldse nalja?
Mõnes kultuuris ehk ongi nii,
mitte kõigis, vaid mõnes,
et minnakse kogudusse ja kivistutakse.
Meie isiksus, rõõm, vabadus, lähedus ja soojus kaovad.
Meid aga tuntakse armastusest meie keskel.
Võib-olla sulle meeldib olla jäik,
aga kui tulevad inimesed väljastpoolt,
siis kas nad näevad meie keskel armastust?
Kas nad tuleks sellesse perre?
See on tähtis, et kogudustes oleks pere tunne.
Soomes ollakse allergilised puudutuste suhtes.
Nad ei ole harjunud kallistama nagu meie, karismaatikud,
kes oleme lähedased ja see on hea tunne.
Ettevaatlikkus ja eraldatus on meile igiomane,
kui me ei tea, milline inimene on.
Kui jumalamees räägib, siis see peab olema usutav.
Ka poliitik peab olema usutav.
Kui poliitik viskab nalja, või jutluses on naljalugusid,
siis on oht, et mu sõnum ei jõua kohale.
Ma pole omade keskel enam tõsiseltvõetav.
Olin just ühes paigas kõnelemas,
kus mulle anti juhtnöörid,
et "Siin on inimesed harjunud, et räägitakse asjast."
"Räägi asjast, ära kaldu teemast kõrvale.
Ära aja segast, ära viska nalja."
Aga see on osa minu isiksusest.
Kui ma räägin, siis mul endal on ka lõbus.
Sest ma räägin oma juttu kogu oma südamest.
Mida näed, seda saad.
See, mida sa näed, seda sa ka saad.
Inimesed annavad mulle selle kohta tagasisisdet.
Mõned arvavad, et ma olen võlts, kui ma pole tõsisen ja asjalik.
Mulle meeldib selliseid asju lõhkuda.
Olen saanud väga negatiivseid arvamusi.
"Mis kloun sa oled?"
"See oli mingi sinu show."
Samas aga mõtlen veel seda,
et need inimesed, kes seda kõike nautisid...
Sest kui me räägime Jumalast ja Jeesuse ligiolu on kogetav,
siis inimesed saavad vabaks.
Ja sageli vabaks just naeru kaudu,
vabaks pingetest ja stressist.
See teeb südame Jumala suhtes rohkem lahti.
Sa ei või midagi vastu võtta, kui oled kange.
Tahaksin näha seda kõike ka muutuste seisukohast.
Mitte ainult seda, kas oleme usutavad,
aga kas oleme valmis ka riskima selleks, et inimene muutuks?
Kui räägime ainult tõsist, ilma naljata juttu,
siis kas inimeste elus ja südames muutuks midagi?
Sina oma jutuga annad ainult tuld.
See on nauditav.
Ma ise kogen küll, et muutun, kui sind kuulan.
Sinu isiksus ja süda on sellega kaasas.
Mitte ainult mõistus, nii palju, kui meil seda on,
vaid kogu ihu, kogu süda ja kõik me meeled on selles.
See muudab inimest.
See on renessanss - remont, mida vajame oma tunnistuses,
et renessanss saaks toimuda inimeste elus.
Huumor on nii tähtis.
Vahel on vaja südame põhjast naerda,
nii et pisarad jooksevad ja sa kõkutad naerda.
Inimene vajab seda.
Paarisuhtes on seda samuti vaja,
sest kui aetakse vaid ametlikke asju ja iialgi ei naerda, siis...
Asjade üle tuleb naerda oos!
Naerda koos sõpradega, ja ka koos Jumalaga,
et meil oleks koos lõbus olla.
See pole vaid see, et: "Ma teenin Sind, olen Sinu sõdur.
Marsime siin sõtta."
Aga pigem nii, et: "Mul on koos sinuga lõbus, Jeesus.
Sa oled vastupandamatu ja lõbus isik."
Ühtlasi on iseenda üle naermine väga tähtis.
Tore on naerda koos teistega iseenda üle.
Ehk siis, Heikki, ma ei naera su üle, vaid sinuga koos.
Mulle meeldib teha ka kuulajad naerualusteks.
Seda siis läbi selle, kuidas ma kogudusele räägin.
Sa rääkisid õukonna narridest.
Neil oli luba rääkida sellest, mis oli õukonnas valesti.
Seada nalja abil kahtluse alla teatud asju.
Mina sean ka huumori abil teatud asju kahtluse alla.
Kui oleme näiteks jäigad, siis mu eesmärk pole kedagi solvata.
Kuid kui hakkan sellest rääkima ja heidan nalja,
siis ma tahan, et me kõik hakkaksime ise mõtlema,
et me oleme ju tegelikult toredad tüübid.
Ma usun, et ka Jumal naerab meie üle.
Sa räägid habrastest asjadest.
Mõned pahanduvad, kui Temast räägitakse kui Isast.
Eriti Issi, Abba Issi.
Tekib tunne, et Jumalale minnakse liiga lähedale,
aga seda ikka ei tohiks, sest Jumal on siiski püha Jumal.
Pühadus ja isadus ei välista ju üksteist.
Samamoodi nagu pühadus ja huumor ei tee seda.
Need kuuluvad suhte juurde.
Rääkisid ilusti sellest paarisuhtest, kus on ka huumorit, rõõmu ja naeru
ja kus naerdakse ning nutetakse koos.
Suhtes Jumalaga kehtib sama asi.
Mida lähedasem sa oled, see kasvatab austust.
Kui on Isa, kes on lähedane, kellega võib naerda ja teha kõike,
siis su austus on ka suur.
Armastus on ikkagi tähtis.
Ilma selleta võib nali viltu minna.
Süda peab olema õiges kohas.
Kui keegi saab haiget, siis see, kes saab haiget,
peab mõtlema, miks ta sai haiget?
Mida see tema kohta ütleb?
Minust tõuseb see pahameel.
Me kõik vajame omaksvõtmist ja armastust.
Saade hakkab aga lõppema.
Soovides toetada TV7 tööd, võid helistada 900 17777 (7 eur)
Jani, natuke veel armastusest.
Armastus seab piiri sellele, kui kaugele naljaga saab minna.
Armastus seab piire.
Me ei tohi teisi häbistada.
Teise arvelt ei tohi narri mängida, või teda solvata.
Armastusega teeme puhast, head nalja.
Hästi öeldud, kuid nüüd on naljad otsas.
Kohtume taas järgmisel nädalal!
Tõlge: Külli Kuusk