Heikki, kuidas lapsi tehakse?
Jani ilmselt teeb nalja, täiskasvanud mees.
Mees ja naine teevad seda koos.
Nii räägib heteronormidest kinnipidav fossiil.
Sellest räägime saates, mille teemaks on pere.
Meele uuendamine
Läbimurre
Uussünd
Muutus
Kultuurimuutus
Arusaamine
Loovus
RENESSANSS
Tänases saates räägime perest ja pere tähendusest.
Rääkisime algul Heikkiga ühest tähtsast küsimusest,
mis on väga lihtne: kuidas tehakse lapsi?
Kuid täna ei ole sellele lihtsale küsimusele lihtsaid vastuseid.
Vastused on muutunud mitmekülgseks.
Näiteks, ma sattusin vikerkaarevärvilise pere netilehele,
kus räägitakse, kuidas lapsi tehakse.
Selline küsimus on ühes pealkirjas.
Ma loen nüüd siit mõne uue mooduse kohta,
kuidas see käib.
Lisaks tavapärasele moodusele, mida Heikki esile tõi.
Alustame lugemist sellest:
"Naispaaride ja iseseisvate naiste moodus hankida lapsi..."
Sellele järgneb loetelu.
1. Kunstlik viljastamine.
Seemnerakkude loovutajast võib lapsele rääkida 18-aastaselt.
2. Loovutaja isik on teada.
Lepitakse kokku, milline roll loovutajal peres on.
3. Ja kolmanda võimalusena tuleb nüüd see,
et lapsel võib olla isa.
See on tore, et ka selline võimalus on olemas.
Siin öeldakse: kärgpere või sõpruspere.
Vaata ka sellel lehel artiklit "Mõtlemisainet enne lapse sündi".
4. Üksinda adopteerimine
Loomulikult on lapsi alati ka adopteeritud.
Järgmisena tuleb pealkiri:
"Meespaaride ja iseseisvate meeste moodused hankida lapsi"
1. Laps koos tuttava naisega.
See on hea idee.
Sünnitajal võib olla aktiivne roll, kui selles kokku lepitakse.
2. Kärgpere või sõpruspere.
Sellesse peab ilmselt rohkem süvenema,
kui me tahaksime selles suunas edasi minna.
Aga tegelikult tahame me tulla tagasi sinna
vanasse heteronormidest kinnipidavate fossiilide aega,
kui lapsel oli veel isa ja ema.
Kui ma kuulasin neid variante, siis see kõlas väga keeruliselt.
Mul on neli last ja neli lapselast.
Meie ajal oli see palju lihtsam, kuidas lapsi tehti.
Carita, mis on sinu meelest ema ja isa roll?
Miks see tähtis on?
Kui beebi sünnib, on tähtis, et tal oleks nii ema kui isa.
Ema on see, kes hoiab last esimestel aastatel väga enda ligi.
Olles ise ema, märkan tihti, kuidas tekkivad tõelised tunded.
See: "Ma saan sinust aru, ma tunnetan sind".
Ema tunneb lapse tundeid.
Isa ei saa võib-olla alati aru, mis asju see laps ajab,
aga kuna ema on nii lähedal, siis ta saab aru tema tunnetest.
Laps tajub, et teda mõistetakse, nähakse, kuuldakse.
Isa tähendus on aga väga suur,
kuna ta annab lapsele väärtuse.
Tütrele on väga tähtis, et on isa, kes ütleb, et ta on kaunis,
sest see räägib temast kui tütrest, temast kui naisest.
Pojale on loomulikult isa väga tähtis.
Ema lohutab ja on hell,
isa aitab maailmale julgelt vastu astuda.
Ta ütleb, et sa suudad seda ja et sa oled tugev ja vapper.
Mõlemal on väga tähtsad rollid.
Selleks, et lapsest võiks saada eluterve inimene.
Sellist mõtteviisi võib pidada stereotüüpseks mõtlemiseks.
Meid, heteronormidest kinnipidavaid inimesi
selles ka süüdistatakse.
Et me seame sellega sisse soorollid ja need on väga vanamoodsad.
Carita rääkis siin täiesti selgelt,
milline on loomulik isa ja ema tähendus lapse elus
ja kuidas see esile tuleb.
Aga see pole alati nii, kuna me oleme erinevad inimesed.
Lisaks, kui ka lapsel ongi ema-isa, siis võib üks vanematest surra.
Või võib tulla abielulahutus või tarvitatakse peres alkoholi.
Või on peres vägivalda - on erinevaid probleeme,
kus peab tõdema, et isa ja ema roll
ei peegelda kõige paremal viisil seda algset eesmärki,
mis emal ja isal on.
Viimati öeldud variandid on eriolukorrad,
aga ma jäin kinni ühte sõnasse: stereotüübid.
Kui ma peaksin valima stereo või monoga raadio vahel,
siis võtan parema meelega stereo,
et kuulda mõlema kõrvaga.
See võib nüüd tunduda klišeena, kui ütlen.
et toredam on, kui lapsel on stereo, ehk siis nii isa- kui emakuju,
mis moodustavad erilise, loomuliku koosluse lapse elus.
Minu arust on see hea näide.
Ma ise olen lahutatud pere laps.
Ma elasin ilma isata.
Olles täna üle 30-aastane, olen aru saanud,
kuidas see on minu arengut mõjutanud.
Olen märganud oma elus teatud käitumishäireid,
mis on tingitud sellest, et mul pole olnud isa ja mehe eeskuju.
Statistika näitab - ja ma ei saa sulle siin näidata täpseid andmeid,
aga mäletan, et olen lugenud statistikat Ameerika kohta.
85% vangis istuvatest noortest meestest on isatud.
Või on neil oma isaga väga halb suhe.
Isatuse probleem ja selle mõju on maailmas selgesti nähtav.
Mingil põhjusel tahetakse need asjad täna maha vaikida.
Siinkohal meenus selline ütlus: "Isa käest saab."
Carita, kas teie kodus saab midagi isa käest?
Mida see natuke vanamoeline fraas sulle ema vaatepunktist ütleb?
Sel "isa käest" on natuke selline negatiivne maik juures.
Mul haakub see kohe sellega, et sealt tuleb karistus.
Kas sinu arust on emal ja isal kasvatuses erinev roll täita?
Justkui distsiplineerimises ja karistuses, mis on küll veidi halb sõna.
Aga kas siin on erinev roll?
Loomulikult ma näen ka ise, nii nagu mu kallis nainegi
ja ma võiks seda mõtet isegi laiendada veidi.
Minu arust on isa ja ema roll näiteks selles erinev,
kui mõtled lapsele, kes kiigub õues.
Ema vaatab eemalt, kuidas isa teeb suure hoo sisse.
Isa annab hoogu juurde ja laps kiljub põnevusest.
Ema seisab, käed põsel ja hüüab: "Mitte nii suurt hoogu!"
Isa jälle: "Hoogu juurde!" ja laps kogeb, et ta on kaitstud.
Või olukord, kus isad viskavad lapse kõrgele õhku,
samas kui emad närivad jälle küüsi.
Aga laps teab, et tal on turvaline olla.
Isa roll on anda ellu kaasa julgust.
Kui aga laps kukub - põlved marraskil ja tuleb natuke verd,
siis milline on siis ema ja isa roll?
Isa tuleb ja vaatab uhkelt väikest kriimu põlvel.
Puhub peale ja ütleb: "Tore haav, pole midagi!
Tõuse püsti ja mine edasi."
See on isaduse, vastupidavuse omadus.
See aitab lapsel elus karmidele oludele vastu astuda.
Aga siis on ema see,
kes desinfitseeriva vahendiga puhastab põlve ja ütleb:
"Kullake-musike, võtame jäätist."
Nii et laps kogeb erilist hoolitsust, tähelepanu ja hellust.
Me vajame neid mõlemaid.
Inimestena on meil vaja neid omadusi.
Selleks, et inimene kasvaks enesekindlaks, usaldavaks, edukaks.
Selles osas võib loomulikult olla eriarvamusel.
Kõik, kes propageerivad vikerkaarepere ülekaalukust
või vähemasti võrdsust heterote pere kõrval.
Siiski on tõsi, et statistika räägib selle poolt,
et lapsed, kellel on olnud tasakaalukad vanemad -
mees ja naine, ema ja isa,
neil on koolis kergem toime tulla. Nagu ka elus, inimsuhetes jne.
See mall tuleb kodust.
See mall peakski andma meile eluks kaasa head eeldused.
Ma räägime nüüd tugevuse ja õrnuse teljest.
Stereotüüpselt, jah.
Kui lesbipaaril on poeg, siis kust saab poiss isa eeskuju?
Kas tal peaks üldse eeskuju olema?
Vastupidi ka - kust saab tütar ema ja naise eeskuju?
Ja kas ta peab selle üldse saama?
Ka lesbi võib tõsta raskusi ning võtta üle mehelikuma rolli.
Me teame, et ka homoseksuaalidel esineb stereotüüpe.
Küsimus on selles, kas see on üldse nii määratud?
Kas see on loomulik ja normaalne, et kaks samast soost inimest
tulevad kristlikul maal kiriku ukse taha
ja ütlevad: "Me tahame ka abielluda."
Carital on selle kohta midagi öelda.
Aga kas see on normaalne?
Kui mõtlen sellele, siis kõik jõuab sinna,
et Jumal on täiuslik; Jumal on meile ema ja isa eest.
Kui me aga saame vaid ema või isa, siis me ei saa tervet pilti.
Jumal on meie hellus, meie tugevus.
Peres on nii tähtis, et vanemad näitaksid meile Jumalat.
Näitaksid, milline on Jumal.
Ema ja isa on need, kes näitavad lapsele Jumala südant.
Siia võib lugeda Piiblist ühe kirjakoha 1. Moosesest.
"Jumal lõi inimese oma näo järgi, Jumala näo järgi lõi ta tema,
ta lõi tema meheks ja naiseks."
Pilt Jumalast ei ole ainult mehe või naise pilt,
vaid mees ja naine koos on Jumalapilt,
just nagu sa ennist nii ilusasti ütlesid.
Teoloogiliselt me teame, mida Piibel ütleb.
Jumal ei ole mees ega naine, vaid Ta on vaim.
Jumal on vaim.
Öeldakse, et kes hoiab Issanda poole, see on Temaga üks vaim.
Siit tuleb küsimus, mis on kõikide asjade tuum.
Kui Soome on pärast sõdu rajatud ikkagi kristlikule alusele,
siis on Piibel ainuke väärtuste alus.
Seal on mehe ja naise abielu ainuke, mida tuntakse.
Pere tähendus on selgepiiriline.
Me elame ajastul, mil kirik on kaotanud oma väe.
Kristlikkus on kadunud ja tegelikult on ka vaim kadunud.
Jumala vaim inimeste südames, mis tunnistab nendest asjadest,
on kadunud.
Pole siis ime, et elame ajal, mil kõik Soome seadused,
mis on rajatud kristlikule alusele,
käesoleval postkristlikul ajal ära lammutatakse.
Kuid kõik see oli juba inimese südames -
seadusetus, jumalatus.
Ja nüüd meid süüdistatakse vanamoelisuses.
Ma arvan, et Soomes tehakse ohtlikku eksperimenti.
Või ükskõik, millisel maal, kus minnakse üle uuele peremallile.
Mees-mees, naine-naine.
Meil pole piisavalt andmeid, mis tagajärjed sel on laste jaoks.
See katsetus tundub olevat väga ohtlik.
Laste elu võib olla kogu aeg riski piiril.
Tulemused on mõnel pool juba varsti näha.
Aga nüüd hakkab meie saade lõppema.
Tore oleks kuulda nüüd üht südamelaulu.
Meie ja vaatajate jaoks.
Soovides toetada TV7 tööd, võite helistada 900 1777 (7 eur).
Selle lauluga soovime sulle kõike head!
Süles, Isa süles
Saab puhata ja vaadata
Isa headust ja ilu
Isa süles võin puhata
Süles, Isa süles
Saab puhata ja vaadata
Isa headust ja ilu
Isa süles võin puhata
Tõlge: Külli Kuusk