ÄLSKADE BIBEL
I serien om Mose, ledare utan like, -
har vi nu kommit till det nionde avsnittet -
vars rubrik lyder: "Spionerna sprider nederlagsstämning".
Vi kom till hur Guds folk med stort iver -
byggde ett tabernakel, en mötesplats med Gud.
Efter att ha byggt på det i ett halvt år invigdes det, -
prästerna smordes och vigdes till sina tjänster -
med Aron som överstepräst och hans söner i andra prästämbeten.
Sedan blev det dags att dra vidare.
När sträckan är 400 km och man färdas med fårens hastighet, -
kanske 10 km per dag, -
tar det ändå inte så många månader till det utlovade landet -
och ökenvandringen är slut.
Mose blev kanske uppmuntrad -
av att alla gemensamt byggt tabernaklet.
Kanske resten av vägen nu skulle gå bättre?
Men gissa om den gick.
Så fort de kom ut i ödemarken började de knota.
Först knotade de om maten.
"Alltid bara samma manna."
Knotande i den stilen. Vattnet var också ett problem -
för inte fanns det vatten överallt i öknen.
Om de bara skulle ha trott på att -
Gud nog hjälper dem till nästa etapp.
Men deras tro räckte inte till.
Då behövs det en ledare som uppmuntrar den förtvivlade flocken.
Därtill behövs ledare även idag.
En ledare som litar på Guds Ord och satsar på det.
Men nu följde en katastrof som förändrade alla planer.
Säkert var det också bittert för Mose.
När det kommit till Paran i Kadesh -
som ligger så gott som vid Israels gräns, -
beslöt de att skicka tolv spejare, -
en från var stam, -
för att ta reda på hurdant Löfteslandet var.
Herren hade sagt att det flödar av mjölk och honung -
så nu ville de se det.
De som nu gick var inte samma män som tidigare varit ledare.
De var säkert yngre och starkare -
och orkade vandra omkring i det främmande landet.
Först gick de direkt till Hebron där Abraham tidigare bott -
och därifrån norrut genom Efraims berg ända längst upp i norr.
Hela resan tog 40 dagar.
Jag räknade ut att de gick 20 km per dag.
Från Druvdalen tog med sig en stor druvklase -
som måste bäras med en stång av två män.
Sedan kom de tillbaka och avgav sin rapport.
Enligt rapporten var det ett underbart land.
Mjölk och honung och massor med goda frukter men, men, men ...
Städerna är befästa och mycket stora och kan inte erövras.
Och hurdana var invånarna?
Där fanns anakiter som var stora som jättar.
Om dem står det redan i början av 1 Moseboken.
Då fanns det tre meter långa människor.
Jag har läst att genforskarna -
kommit till att det en gång funnits så stora människor.
I Gamla Testamentet står det om dem här och där.
Goliat var en av dem.
När spejarna var där fanns de flera av dem och -
de tyckte att de själva var som gräshoppor.
Hur kan man strida mot sådana?
Det är ganska hemskt att de avgav en sådan rapport -
Gud hade ju lovat föra dem till landet.
Spejarna glömde helt Herrens löfte och -
att Han fört dem genom havet -
och alla svårigheter i öknen.
Att Han säkert också för dem ända fram glömde de.
Folket trodde genast på rapporten.
Under hela ökenvandringen hade det inte förekommit ett likadant ståhej.
Hela natten satt folket och grät och jämrade sig -
och någon föreslog val en ny ledare och återresa till Egypten.
En del understödde det och då blev Herren arg.
Mose behandlades dåligt men Herren försvarade Mose.
Också vår tids andliga ledarna borde lita på att -
den som blir utskälld utan orsak blir försvarad av Herren.
Det var ändå två av spejarna som trodde på Herrens kraft, -
Josua och Kaleb.
Om detta står det i 4 Mose 14:6-9.
"Josua och Kaleb (...) sade till hela Israels församling: -
"Landet (...) är ett mycket gott land.
Om Herren har behag till oss, -
ska han föra oss in i det landet och ge det åt oss.
Var inte upproriska mot Herren och var inte rädda för folket, -
för de ska bli som en munsbit för oss.
Deras beskydd har vikit ifrån dem. Var inte rädda för dem.”
Märk väl! Josua och Kaleb hade sett precis samma städer och jättar -
men de såg på dem med trons ögon.
De trodde på Guds Ord.
De tio andra såg bara realiteten.
"Vi kan inte besegra detta folk."
Nu frågar jag. Med vilka ögon ser våra andliga ledare -
när de ser hur de kristnas plats i världen blir mer och mer inskränkt?
Vi blir utskällda och det krävs av oss att vi kompromissar med Guds Ord, -
ibland t.o.m. av den lutherska kyrkan.
Hur ställer de sig till det?
Det finns ledare som ser det liksom de tio spejarna.
"Det finns inget att göra. Vi måste kompromissa -
för att ens på något sätt kunna fungera."
Andra ser det som Josua och Kaleb.
"Vi överger inte Bibelns Ord. Herren är på vår sida."
Segraren är till slut Herren -
fast vi skulle få sitta i fängelse och få lida för vår tros skull.
Herren blev nu väldigt arg igen.
Tio av spejarna föll döda ner samma dag -
och också över resten av folket kom en hemsk dom.
Herren lovade att det skulle ske dem så som de trott.
"Ni trodde att era kroppar ska förmultna i öknen och så sker det."
Ännu skulle de få vandra 38 år, så det blev totalt 40 år.
Oj, oj. Mose hade trott att han äntligen skulle slippa jobbet -
och nu skulle det bli 40 år till och han var ju redan åttio år gammal.
Situationen var ytterst tråkig för hela planen ändrades.
Vad gör en ledare när allt rasar och går i stöpet?
Här får folket igen lära sig att Gud är helig.
Honom är det inte att leka med.
Jag önskar så att också vårt folk skulle undervisas om att Gud är helig.
Också Jesus undervisade om det t.ex. genom att -
tala om helvetet mer än någon annan.
Också i Uppenbarelseboken står det mycket om Guds straffgärningar.
Det är helt fel att man börjat beskriva Gud -
som bara en mild kärlekens Gud som inte ens gör en fluga förnär.
Sådan är Han inte.
Luther lärde att vi ska frukta och älska Gud -
så att vi följer budorden.
Till vilken grupp hör du?
Med hurdana ögon ser du på svårigheterna i ditt liv?
Ser du bara svårigheterna? "Det här blir inte till något."
Eller ser du Guds löften?
Ta fram Bibeln och leta efter löften om att -
Herren hjälper, och överge inte Guds Ord.
Alla blev väldigt besvikna när de förstod hur illa det var men -
ville ändå på eget bevåg bege sig till det utlovade landet.
Mose och förbundsarken lämnade inte lägret -
så när gick för att kriga fick de ordentligt med stryk.
Sedan fick de vandra i fyrtio år -
omkring i Sinai öken.
Öknen var ändå inte helt öde där fanns gräs åt djuren.
Sedan började en efter en dö för Herren hade sagt att -
alla som varit 20 år eller äldre när de kom från Sinai ska dö i öknen.
Bara de yngre och de som föddes i öknen kom fram.
Mose måste begrava sina bekanta så -
förrän de kom fram hade han -
säkert hunnit begrava Sippora och sina söner.
Sönerna hade säkert varit över 20 år när de lämnade Sinai -
men han hade två underbara sonsöner -
som senare blev mäktiga levitstammar.
Slutligen blev det så att liken förmultnade i öknen -
men det var en tröst och ett hopp att tabernaklet stod mitt i lägret -
där syndoffer offrades och Herren kunde mötas -
även om de fått det 40-åriga ökenstraffet.
De som tog fasta på offerevangeliet -
trodde att de kommer till det bättre, eviga Löfteslandet.
Inte till Kanaans land men till det eviga Löfteslandet.
I den tron dog säkert många israeliter.
Vad säger avsnittet om Jesus då?
Det att Jesus alltid litade på Guds löften.
När Han frestades i öknen svarade Han bara med Guds Ord.
Inga diskussioner med Satan.
Och när Han hängde på korset, vad sade Han då?
Han citerade psalmer. Han höll fast vid Guds Ord ända till slutet.
"Far, i dina händer överlämnar jag min ande" står i Psaltaren 31.
Jesus visade att Han ser världen genom Guds löften -
fastän Gud hade övergivit Honom.
Du kan byta roll med Jesus. När du står inför sista domen -
ser Gud Sin Son som alltid litade på Hans Ord.
Det är vad som menas med den saliga byteshandeln.
Vi ber med psalmens ord.
"Ge mig kraft att bekänna Dig -
fast världen beskyller och hånar.
Låt mig stå i sanningens ord -
och alltid förkunna det utan fruktan. Amen."
Tack bästa tittare. Vi ses nästa gång.
Älskade Bibel
Stöd Himlen TV7! I Sverige: Swish 123 677 9300
I Finland: Ring 0600 10070 Samtalet kostar 10,01 EUR + lna.
Tack för ditt stöd! Undervisning: Mailis Janatuinen
Översättning: Carl Westermarck Himlen TV7