Pitkäperjantaina Golgatalla seisoi kolme ristiä.
Luukas kertoo: "Jeesuksen kanssa teloitettavaksi vietiin kaksi -
muuta miestä, kaksi rikollista. Kun tultiin paikkaan, -
jota kutsutaan Pääkalloksi, he ristiinnaulitsivat Jeesuksen ja -
rikolliset, toisen hänen oikealle puolelleen, toisen vasemmalle."
Pikkurikollisia ei rangaistu näin ankarasti Rooman valtakunnassa.
Jeesuksen kanssa ristiinnaulittujen ryövärien täytyi siis olla -
paatuneita murhamiehiä. Ja nyt oli myöhäistä katua.
Kerran nämäkin miehet olivat olleet kirkassilmäisiä pikkupoikia.
Mitä oli tapahtunut? Mikä oli vienyt heidät tielle, -
joka päättyi näin kauhealla tavalla?
Poikien alamäkeä eivät olleet pysäyttäneet -
sen enempää äidin rukoukset kuin isän uhkailutkaan.
Voimme vain kuvitella heidän vanhempiensa tuskaa.
Minkä virheen he olivat tehneet kasvatuksessa?
Olisiko kapinoivaa poikaa pitänyt kohdella tiukemmin vai löysemmin?
Olisiko tämän uskonnolliseen kasva- tukseen pitänyt panostaa enemmän?
Jos sinä olet nähnyt oman nuoresi joutuvan kaltevalle pinnalle, -
sinä tunnet nämä kysymykset paremmin kuin hyvin.
Ryövärit olivat pyörineet väkivallan maailmassa, -
missä heikkoutta ei näytetä eikä anteeksi pyydetä.
Siellä vallitsee raudankova laki: "Lyö ennen kuin sinua lyödään!"
"Lyö kovemmin kuin vastustajasi!" Nyt miehet olivat tiensä päänsä.
Heitä odotti enää vain kauhea kuolema, joka saattoi venyä päiviksi.
Naulat käsissä ja jaloissa veivät heiltä melkein tajun kankaalle.
Piti vain koettaa kovettaa itsensä, että kestäisi tuskan vaikertamatta.
Piti kiroilla ristiinnaulitsijoille ja ristin luona töllistelijöille.
Yhtäkkiä ryövärien huomio kiintyi keskimmäiseen ristiin -
ja siihen naulattavaan mieheen. Sieltä ei kuulunut yhtään kirousta.
Mitä ihmettä? Sieltähän kuului rukous!
Ja millainen rukous? "Isä, anna heille anteeksi. -
He eivät tiedä, mitä he tekevät."
Mitään vastaavaa ryövärit eivät olleet ikinä ennen kuulleet.
Miten on? Pystytkö sinä rukoilemaan vihamiehesi puolesta: -
"Isä, anna hänelle anteeksi, sillä hän ei tiennyt, -
mitä hän silloin ja silloin minulle teki."
Katkeruudesta ja vihasta ei ole muuta poispääsyä kuin tämä rukous.
Yksi roistoista nauroi Jeesuksen sanoille -
ja piti niitä surkimuksen höpinänä.
Mutta toinen sanoi itselleen - ehkä ensimmäistä kertaa elämässään: -
"Mitä jos minäkin olisin elänyt tuolla tavalla? -
Jos en olisikaan vastannut lyöntiin lyönnillä, vaan rukouksella? -
Nyt ei tarvitsisi kuolla murhamiehen kuolemaa ja joutua helvettiin."
Ehkä ryövärit tiesivät Jeesuksesta jotain jo etukäteen.
Ristillä riippuessaan he ainakin kuulivat ihmisten puheet Hänestä.
Hallitusmiehet ivailivat: "Muita hän kyllä on auttanut -
auttakoon nyt itseään, jos hän kerran on Messias, Jumalan valittu."
Toinen ryöväri ihmetteli: "Eikö Jeesuksen vihamiehillä ole -
tuon pahempaa sanottavaa Hänestä?"
Ehkä Hän kykeni auttamaan muita, kun kieltäytyi auttamasta itseään.
Roomalaiset sotilaat nimittelivät Jeesusta pilkallisesti kuninkaaksi.
Hänen päänsä päällä luki 3 kielellä ristiinnaulitsemisen syy: -
Jeesus Nasaretilainen Juutalaisten kuningas.
Toinen ryöväreistä ajatteli mielessään: "Ehkä tuo mies tosiaan on -
kuningas, Daavidin ja Jumalan Poika. -
Miksi Hän olisi muuten kutsunut äsken Jumalaa Isäkseen? -
Hänestä säteilee sellaista rakkautta kuin ei kenestäkään toisesta."
Ristiinnaulittujen oli vaikeaa vetää henkeä.
Jano piinasi. Aurinko porotti päähän. Alastomuus hävetti.
Puhuminen tuotti heille suurta tuskaa.
Jokaisen sanan kohdalla piti nojata naulojen lävistämiin jalkoihin.
Toinen roistoista käytti silti energiaansa Jeesuksen pilkkaan.
Luukas kertoo: "Toinen ristillä riippuvista pahantekijöistä -
herjasi hänkin Jeesusta. Hän sanoi: 'Etkö sinä ole Messias?
Pelasta nyt itsesi ja meidät!'"
Molemmat miehet olivat yhtä pahoja.
Molemmat näkivät ja kuulivat Jeesuksen teot ja sanat yhtä läheltä.
Molemmilla oli yhtä suuri mahdollisuus pelastua.
Miksi vain A pelastui ja B antoi tilaisuuden luisua käsistään?
Siksi, ettei B halunnut vieläkään tunnustaa omaa syyllisyyttään.
Hän ei tullut Jeesuksen luo syntinsä kanssa.
Päinvastoin, hän pilkkasi Vapahtajaa vierellään voiman puutteesta.
Ryöväri A taas käytti arvokasta energiaansa puolustaen Jeesusta.
Hän sanoi sanan kerrallaan naulojen lävistämiin jalkoihinsa nojaten: -
"Etkö edes sinä pelkää Jumalaa, vaikka kärsit samaa rangaistusta?"
Samaa rangaistusta kuin kuka? Jumalako?
Uskoiko tuo murhamies todellakin, -
että hänen vierellään riippui itse taivaan Jumala?
Ryöväri jatkoi: "Mehän olemme ansainneet tuomiomme, -
meitä rangaistaan tekojemme mukaan, [...]"
Miten harvinainen onkaan tuollainen tunnustus matoisessa maailmassa!
Miten vähän onkaan ihmisiä, jotka myöntävät -
kärsivänsä tekojensa seurauksia.
Harva vanki myöntää, että luettu rangaistus oli oikeudenmukainen.
Ehkei ryöväri A:kaan ollut myöntänyt sitä koskaan ennen.
Nyt Jeesusta katsoessaan hän tajusi, että olisi voinut elää toisin.
A näki nyt selvästi sen, miten paljon toiset ihmiset -
olivat joutuneet kärsimään hänen pahuudestaan.
Hän oli kiusannut kavereitaan ja tapellut lapsesta asti.
Lopulta hän oli tappanut kylmä- verisesti Jumalan luomia ihmisiä.
Heitä ei saisi koskaan herätetyksi henkiin.
Miten paljon murhattujen omaiset olivatkaan joutuneet kärsimään -
ja hänen omat omaisensa myös. Helvetti oli hänen kaltaiselleen -
roistolle juuri sopiva paikka. Näin ajatteli A.
Tämä oli ratkaiseva ero noiden kahden roiston välillä.
Yksi myönsi syntinsä, toinen ei. Siksi yksi pelastui, toinen ei.
Hyvä katsoja, kumpaan ryhmään sinä kuulut?
Myönnätkö olleesi paha ja tehneesi pahaa monelle ihmiselle?
Myönnätkö, että moni tuskallinen asia elämässäsi on omaa syytäsi?
Koko pitkäperjantaina ei kukaan muu uskaltanut -
sanoa ääneen, että Jeesus kärsi syyttömänä.
Kukaan opetuslapsista ei noussut puolustamaan opettajaa.
Yksikään parannettu ei korottanut ääntään parantajan puolesta.
Vain ryöväri teki sen. Hän uskalsi sanoa totuuden.
Hänellä ei ollut enää mitään menetettävää.
"Tämä mies ei ole tehnyt mitään pahaa."
Sitten roisto käänsi kasvonsa keskimmäiseen ristiin päin -
ja esitti lyhyen rukouksen: "Jeesus, muista minua, kun tulet valtakuntaasi."
Koko maailmassa oli sinä päivänä vain yksi ihminen, -
joka tajusi Jeesuksen olevan Kuningas.
Jeesusta odottaisi valtaistuin Hänen kuoltuaan.
Kaikki muut luulivat ristinkuoleman olevan merkki Jeesuksen tappiosta.
Vain ryöväri näki, että piikkikruunu oli oikeasti kuninkuuden merkki.
"Jeesus, muista minua, kun tulet valtakuntaasi."
Ryövärillä ei ollut rohkeutta pyytää pääsyä Jeesuksen valtakuntaan.
Siihen hän oli mielestään liian paha.
Hänelle riittäisi, että Kuningas muistelisi häntä valtaistuimellaan.
Se lohduttaisi häntä hänen kärsiessään helvetin tuskia.
Niin, ketäpä meistä ei lohduttaisi se tieto, -
että rakastamme ihminen muistaa meitä hyvällä.
Usko on sitä, että menemme syntimme kanssa Jeesuksen luo.
Sen tämä rikollinen teki.
Yhtäkkiä hän kuuli viereiseltä ristiltä ihmeelliset sanat: -
"Totisesti minä sanon sinulle: tänä päivänä pitää sinun oleman -
minun kanssani paratiisissa."
Paratiisissako? Ryöväri ei ollut uskoa korviaan.
Hän tuli niin onnelliseksi, etteivät sanat riitä sitä kuvaamaan.
Eikö hän joutuisikaan helvettiin?
Pääsisikö hän todella ihanaan Eedenin puutarhaan?
Hän, murhamies? Ja vieläpä yhdessä tuon Jeesuksen kanssa?
Jokainen ryövärin hetki oli täynnä hirveää ruumiin tuskaa, -
mutta samalla myös sanoin kuvaamatonta onnea.
Hänellä oli nyt ensimmäistä kertaa vierellään oikea ystävä.
Ystävä, joka kärsi samoja tuskia kuin hän.
Joka tiesi täysin hänen pahuutensa, mutta antoi anteeksi -
ja rakasti häntä sellaisena kuin hän oli. Tuska loppuisi kohta.
Paratiisiin mentäisiin vielä samana päivänä. Aurinko oli laskemassa.
Kun hän kestäisi vielä muutaman hetken, -
niin sitten alkaisikin jo iankaikkinen ilo.
Miksi Jeesus lupasi ryövärille pääsyn paratiisiin eikä taivaaseen?
Siksi, että taivas on oikeastaan uudelleen luotu paratiisi.
Taivasta olisi ollut vaikea kuvitella, -
mutta paratiisin hän tunsi Raamatun kertomuksista.
Siellä olivat kaikki nuo ihanat puut ja joet.
Ei enää syntiä, häpeää, surua, yksinäisyyttä, kuolemaa.
Siellä hän saisi käyskennellä uuden ystävänsä Jeesus-kuninkaan kanssa.
Sitten ryövärin mieleen muistui, -
että paratiisin porttiahan vartioi kerubi välkkyvä miekka kädessä.
Syntisillä ei ollut mitään pääsyä siihen paikkaan.
Miten paratiisin portti siis voisi aueta hänelle, murhamiehelle?
Jotenkin ryöväri käsitti, että Jeesus avaisi portin hänelle -
kuolemalla hänen puolestaan. Kerubin miekka iskisi -
ristillä riippuvan Jeesuksen sydämeen.
Sen jälkeen se pistettäisiin tuppeen.
Hyvä katsoja, paratiisin portti on auki sinunkin edessäsi, -
vaikka olisit miten suuri syntinen.
Kaikki syntisi sovitettiin tuolloin Golgatalla. Kaikki. Ihan kaikki.
Huonosta lastenkasvatuksesta lähtien.
Niin, entäpä jos katuvan ryövärin äiti seisoikin ristin juurella?
Kun toivoa ei enää ollut, hän sai toivon takaisin.
Hänen surun lapsensa olikin menossa paratiisiin.
Se tieto paransi äidin sydämen haavat.
Jeesuksen ja ryövärin keskustelu levisi tietysti myös suvun tietoon.
Voiko suku olla uskomatta Jeesukseen kaiken tämän jälkeen?
Ei varmasti voinut. Niinpä siis yhden perheenjäsenen synnit -
koituivat monen muun pelastukseksi.
Tällä tavalla Herra käänsi pahan hyväksi murhamiehen elämässä.
Ilman ristille joutumista ryöväri ei olisi kohdannut Jeesusta.
Ja ilman syntiensä kauheutta -
ei hänen todistuksensakaan olisi ollut niin vaikuttava.
Lukemattomat ovat uskaltaneet turva- ta viime hetkellä Jumalan armoon -
vain siksi, että he kuulivat Raamatusta tämän kertomuksen.
Eikö ole ihanaa, että tapaamme hänetkin kerran uudessa paratiisissa?
Ja eikö ole traagista, että toinen ryöväri ei olekaan siellä?
Jos haluat opiskella tätä tekstiä raamattupiirissäsi, -
löydät kysymykset nettisivuiltani www.ilosanomapiiri.fi.
Ohjelman tuottamista voit tukea soittamalla numeroon 0600-10077.
Puhelun hinta on noin 10 euroa.
Voit käyttää myös ruudussa näkyvää tiliä. Ethän unohda viitettä.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare