Olemme yhä matkalla Jairuksen kotiin, josta viimeksi puhuimme.
Markus kertoo: Siellä oli myös eräs nainen, -
jota 12 vuotta oli vaivannut verenvuoto.
Samana vuonna, kun Jairus oli saanut tyttären, -
oli nuori nainen samassa kaupun- gissa sairastunut naistentautiin.
Kuukautisvuoto ei lakannut, vaan jatkui jatkumistaan 12 vuotta.
VT sisältää ohjeet, miten naisen piti käyttäytyä verenvuodon aikana.
Siinä tilassa hän oli saastainen eikä saanut koskea muihin.
Jopa tuoli, jolla hän istui, saastui sen päivän ajaksi.
Jos joku muu istui siihen, hänkin saastui.
Ihmispaikkoja piti tuossa tilassa välttää.
Pahinta oli, ettei saanut lähestyä Jumalaa eikä mennä temppeliin.
Jos nainen oli sairastunut 20-kymppisenä, -
oli hän nyt vähän yli 30-kymppinen.
Hänen arkensa oli poikennut suuresti ikätoverien arjesta.
Kun muut tytöt menivät kaivolle vettä hakemaan, hän jäi kotiin.
Kun muut juttelivat iloisina tulevista häistään, oli hän hiljaa.
Kukaan ei taatusti huolisi häntä vaimokseen.
Jos hän oli jo naimisissa, aviomies oli varmasti ottanut jo eron.
Nainen tunsi olevansa varsinainen luuseri.
Verenvuotopotilaan kunto oli huono, kipu ei hellittänyt, oli anemiaa.
Pienetkin askareet veivät voimat.
Kun isä ja äiti vielä elivät, elämä sujui sentään jotenkin.
Sitten hekin kuolivat.
Tyttärille ei yleensä annettu perintöä, mutta hän oli poikkeus.
Vanhemmat ymmärsivät, ettei kukaan huolehtisi hänestä.
Siksi he olivat jättäneet hänelle pienen perinnön.
Varmaan nainen oli vuosikausia ru- koillut Jumalaa parantamaan hänet.
Ensimmäiset pari-kolme vuotta hän jaksoi ehkä uskoa ihmeeseen.
Sitten alkoi tuntua, ettei Jumalakaan välitä.
Ellei Jumala välitä, kuka sitten välittää?
Lääkärit, jos vain rahat riittävät heidän palkkioihinsa.
Markus kertoo: [Nainen oli] "paljon kärsinyt monen lääkärin käsissä -
ja kuluttanut kaiken omaisuutensa saamatta mitään apua, -
pikemminkin käyden huonommaksi."
Lääkintätaito oli tuolloin paljon takapajuisempaa kuin nyt.
Voimme vain aavistaa, millä keinoin naisparkaa koetettiin parantaa.
Toimenpiteet olivat kivuliaita. Lääkäristä tultuaan hän tunsi -
itsensä joka kerta entistä sairaammaksi.
Vähitellen perintörahat hupenivat puoskareiden taskuihin.
Miltä naisesta lie tuntunut tulla kotiin sinä päivänä, -
kun viimeisetkin pennoset olivat menneet?
Sydäntä ahdisti tuska. Miten selviän loppuikäni -
ilman terveyttä ja ilman rahaa?
Ehkä tätä ohjelmaa katsoo joku, -
joka on yhtä epätoivoisessa tilanteessa kuin tuo nainen.
Terveys on mennyt. Työtä ja rahaa ei ole.
Ihmissuhteet ovat retuperällä. Elämä on valunut hukkaan.
Tulevaisuuskaan ei näytä tarjoavan mitään muutosta.
Jeesuksella on jotain sanottavaa juuri sinulle, joka näin koet.
Sairas nainen ei pyörinyt ihmispaikoissa, -
mutta jotain kautta hän oli kuullut Jeesuksen ihmeteoista.
Avun pyytäminen naistentautiin oli hänestä ihan mahdotonta.
Ei hän uskaltaisi mennä ihmisten keskelle.
Eikä hän voisi pyytää Jeesukselta parantavaa kosketusta.
Rabbihan tulisi siitä itsekin saastaiseksi.
Kosketus merkitsi naiselle jotain aivan erityistä, -
koska hän ei ollut saanut koskettaa ketään 12 vuoteen.
Hyvä on! Ellei Jeesus koskisi häneen, -
niin hän koskisi salaa Jeesukseen.
Siten rabbi ei edes tietäisi saas- tuneensa. Muuta keinoa ei ollut.
Nainen uskoi paranevansa pelkästä Jeesuksen viitan kosketuksesta.
Eikö ole ihmeellistä, että tämä lääkäreihin pettynyt nainen -
oli nyt aivan varma Jeesuksen parantavasta voimasta?
Uskoa on se, että menee hätänsä tai syntinsä kanssa Jeesuksen luo.
Niin teki tämä nainen - vaikka salaa.
Hän vetäisi viitan ylleen, puoliksi kasvoilleenkin.
Hän pujahti väkijoukkoon ja hiipi Jeesuksen selän taakse.
Vaikeata oli olla hipaisematta sivullisia suuressa väentungoksessa.
Lopulta nainen pääsi Jeesuksen taakse ja Hippa..! -
kosketti häntä kevyesti viitan liepeeseen.
Hän oli ihan varma, ettei Jeesus huomannut.
Sillä samalla sekunnilla nainen tajusi parantuneensa!
Veri lakkasi vuotamasta. Mihinkään ei koskenut.
Sitä piti oikein kuulostella. Tällaiseltako tuntuu olla terve?
Nainen kääntyi kannoillaan ja otti jo muutaman askeleen kotiin.
Hän ei mielestään tarvinnut Jeesukselta enää muuta.
Kaikkein viimeiseksi hän toivoi sanallista kontaktia.
Mitä Jeesuskin sanoisi, jos tietäisi saastuneensa? Entä väkijoukko?
Nainen pelkäsi reaktioita niin paljon, että suorastaan vapisi.
Hän oli siis parantunut vain puoliksi. Ihmispelko oli yhä jäljellä.
Tapahtui järkyttävä asia! Nainen tajusi jääneensä kiinni teostaan.
Markuksen mukaan Jeesus tunsi heti, että hänestä oli lähtenyt voimaa.
Hän kääntyi tungoksessa ja kysyi: "Kuka koski vaatteisiini?"
Opetuslapset sanoivat: "Näet, missä tungoksessa olet -
ja kysyt: "Kuka koski minuun?" Mutta Jeesus katseli ympärilleen -
nähdäkseen, kuka sen oli tehnyt. Nainen vapisi pelosta, -
sillä hän tiesi, mitä hänelle oli tapahtunut.
Jeesus ei parantanut ihmisiä kuin liukuhihnalta.
Parantuminen ei edes ollut Hänen tärkein tavoitteensa.
Tärkeintä oli uskon syntyminen parannettavan sydämeen.
Siksi hän ei nytkään päästänyt ujoa naista lähtemään, -
vaan tahtoi kohdata hänet myös henkilökohtaisesti.
Toisin sanoen, Jeesus tahtoi tulla hänen ystäväkseen.
Tiesihän Jeesus toki, kuka Häneen oli koskenut, -
mutta Hän tiesi myös, miltä arasta naisesta tuntui.
Varmaan nainen pyörtyisi kauhusta, jos Hän huutaisi: -
"Hei, sinä siellä, joka koskit minuun! Tulepas tänne!"
Siispä Jeesus vain katseli ympärilleen -
ja antoi naiselle vapauden ilmoittautua tai lähteä pois.
Yhtäkkiä Jeesuksen silmät kohtasivat naisen katseen.
Mitä luulette hänen nähneen niissä silmissä?
Pelkkää sympatiaa ja empatiaa.
Miten paljon silmät voivatkaan puhua, kun suu vaikenee!
Jeesus ei ollut yhtään vihainen, että nainen oli saastuttanut Hänet.
Vanhan liiton aikana Jumalaan ei saanut koskea. Ei edes nähdä Häntä.
Pyhä ja saastainen oli erotettu tarkasti toisistaan.
Uudessa liitossa tilanne muuttui.
Ihmiseksi tulleeseen Jumalaan sai koskea kuka vain.
Jeesuksesta tuli voimaa, pyhyyttä, terveyttä häneen.
Koskijasta taas sairautta ja syntiä Jeesukseen.
Markus kertoo: -
[Nainen] "tuli ja lankesi maahan hänen eteensä -
ja sanoi hänelle koko totuuden."
Jeesuksen katse poisti kaikki sulut ujosta sisimmästä.
Nyt hän voi avata sydämensä ja kertoa kaiken häpeänsä -
ja tuskansa Jeesukselle opetus- lasten ja kansanjoukon kuullen.
Ja Vapahtajallahan ei ollut kiire minnekään.
Hän jaksoi kuunnella koko 12 vuoden sairaskertomuksen alusta loppuun.
Siitä huolimatta, että Jairos nyki Häntä hihasta: -
"Lähdetään jo! Lähdetään, ennen kuin lapseni kuolee!"
Kuultuaan tarinan Jeesus sanoi: -
"Tyttäreni, uskosi on parantanut sinut. Mene rauhassa. -
Sinä olet päässyt vaivastasi."
Kreikaksi 'parantaa' on sama kuin 'pelastaa'.
Hän oli siis sekä parantunut että pelastunut ikuisesta kadotuksesta.
Kun nainen kuuli Jeesuksen sanat, suuri rauha laskeutui sisimpään.
Jeesus kutsui häntä tyttärekseen ja julisti terveeksi kaikkien kuullen.
Mitä muuta hän enää tarvitsisi! Mutta kansanjoukko hämmästyi!
Oliko tuolla vuosikausia sairastaneella ollut usko, -
joka oli hänet parantanut? Tuolla luuserilla?
Jos usko on vain sitä, että tuomme hätämme ja syntimme Jeesukselle, -
niin tuolla naisella oli ihan oikea usko.
Uskoa oli sekin, ettei hän paennut, vaan heittäytyi -
Jeesuksen jalkojen juureen ja kertoi tälle kaiken.
Miten on, sinä elämääsi pettynyt ystävä, -
oletko sinä kertonut Jeesukselle kaiken?
Kaikki menneisyytesi pettymykset ja koko nykytilanteesi toivottomuuden?
Älä ajattele, että Hän tietää jo kaiken.
Hän tiesi naisenkin ongelman, mutta tahtoi kuulla -
sen hänen omasta suustaan. Jollet vielä ole kertonut -
kaikkia tragedioitasi Vapahtajalle, tee se vaikkapa jo tänä iltana.
Nyt kuuli koko Kapernaum, miltä naisesta oli tuntunut -
olla 12 vuotta sairaana ja kaiken sosiaalisen elämän ulkopuolella.
Koko kaupunki kuuli senkin, miten Jeesus julisti hänet terveeksi.
Nainen ei ollut enää saastainen. Hänen kanssaan voi seurustella -
ja vaikka mennä naimisiinkin. Hän parantui siis myös sosiaalisesti.
Näin ei olisi käynyt, jos hän olisi päässyt pujahtamaan salaa kotiinsa.
Jeesus kutsui naista tyttärekseen, vaikka oli aika samanikäinen.
Miksi Hän teki niin? Siksi, että Hän edusti taivaallista Isäänsä.
Nainen kuului nyt Jumalan perhee- seen ja Jumala oli hänen Isänsä.
Enää hänen ei tarvinnut olla yksin.
Parin vuoden päästä aloitti Kapernaumissa kristillinen kirkko.
Sieltä hän löysi tehtävänsä, ystävänsä, ehkä jopa aviomiehenkin.
Tunnemme jo monta ihmistä Kapernaumin seurakunnasta: -
halvaantuneen perheineen, hänen kantajansa perheineen -
Jairoksen perheineen - ja nyt tämän naisen.
Jeesus sanoo tänään sinullekin, jonka elämä on mennyt solmuun: -
"Poikani, tyttäreni, uskosi on pelastanut sinut. -
Mene rauhassa. Sinä olet päässyt vaivastasi."
Pääasia on pelastus.
Kun Jumalan parhaaksi katsoma aika tulee, todella pääset vaivastasi.
Uudessa luomakunnassa sinun ei enää tarvitse sitä kantaa.
Tiedätkö, että Jeesus tuli itsekin saastaiseksi viimeisenä päivänään?
Hänestähän valui verta ruoskit- taessa ja ristiinnaulittaessa.
Jeesuksen se veri saastutti. Meidät se puhdistaa kaikesta synnistä.
Ehtoollisella tulemme henkilökoh- taisesti siitä verestä osallisiksi.
Mene sinäkin sunnuntaisin ehtool- lispöytään Vapahtajaasi tapaamaan.
Siellä Hän sanoo: "Poikani, tyttäreni, uskosi on pelastanut sinut. -
Mene rauhassa. Sinä olet päässyt vaivastasi."
Ohjelman tuottamista voit tukea -
soittamalla numeroon 0600-10077.
Puhelun hinta on noin 10 euroa.
Voit käyttää myös ruudussa olevaa tiliä. Ethän unohda viitettä?
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare