PIIBEL ARMSAKS
Tänane teema on autoriteet, teisiti öeldes viies käsk
"Sa pead oma isa ja ema austama, et su elupäevi pikendataks
sellel maal, mille Issand, su Jumal, sulle annab!" 2. Ms 20:12.
Sõna "autoriteet" pole tänapäeval palju kuulda.
Post-modernistlik aeg tahab kukutada kõik autoriteedid.
Mõeldakse, et keegi ei peaks kellegi sõna kuulama.
Iga inimene peaks ise saama oma elu üles ehitada lapsepõlvest alates.
Aga mõelgem, sõbrad, milline on selline ühiskond,
kus mitte keegi ei kuula kellegi sõna,
kus puuduvad autoriteedid ka lastel.
Selline ühiskond muutub paratamatult kohaks, kus tugevam võidab.
"Might is right" (ing k "jõud on õigus")
Lugesin raamatut Lõuna-Ameerika hõimust, kus valitses see süsteem.
Seal tapeti mitmeid inimesi, seal puudus kord elukorralduses.
Kas me tahame midagi sellist Soome ja Lääne-riikidesse?
Kui mõelda sellele, et kui palju lapsi ja noori kasvatatakse ning
kuidas distsiplineerimine on muutunud viimastel aastatel,
võib karta, et liigume suunas, kus tugevam võidab.
Selles käsus vaadeldakse suhteid vanematega.
Kõik me oleme kellegi lapsed.
Meil kõigil on vanemad, kas siis tunneme neid või mitte.
Paljudel meist on ka omal lapsed.
Seetõttu see käsk puudutab meid kõiki.
Arvan, et keskealise inimese suurim kurbus on mõelda,
kuidas ta kohtles oma vanemaid, kui nad olid veel siin maa peal.
Või selline mure: kui lapsed olid väikesed, kuidas ma neid kasvatasin?
Siis oli aeg, kui neid veel sai kasvatada.
Kas mul oli siis nende jaoks aega?
Kas ma panustasin sellele, et neist saaksid korralikud inimesed?
Kas ma olen andnud head eeskuju?
Käsk algab sellega,
et on olemas mingisugune kord ja autoriteet siin maailmas.
Kord on juba Kolmainsuse sees.
Piiblis öeldakse, et Jumal on Kristuse Pea.
Kristus on Koguduse ja mehe pea. Mees on naise pea.
Kui Kolmainsuses on kord, et üks on teiste pea ja autoriteet,
siis kuna inimene on Jumala järgi loodud,
valitseb sama asi ka inimestevahelistes suhetes.
Piiblis öeldakse mitu korda neljanda käsu sisu:
Mõlemaid vanemaid peab austama ja nende sõna kuulama.
Olen elanud siin maal nii kaua, et tean, kuidas mõnel maal on isa tähtis.
Aga Piiblis on nii isa kui ema vanemad, keda peab austama.
Sõna "austama" on teise tähendusega kui "sõna kuulama".
Austamiseks on vaja südant.
Nüüd ma küsin sinult: kas sinu vanemad teavad või teadsid,
et sa austad neid?
Kas sinu lapsed austavad sind?
Need on väga kibedad küsimused meie, inimeste eludes.
Järgmine küsimus: kas halbu vanemaid peab ka austama?
On vanemaid, kes hülgavad lapse;
neid, kellele on viin tähtsam kui lapsed jne.
Üldiselt me ei saa üksteiselt nõuda austust.
See antakse meile kui antakse. Kui oleme selle ära teeninud.
Aga neljandas käsus on erand.
Ütlen neljas käsk, kuna olen nii luteri katekismusest õppinud.
Piiblis on see viies käsk.
Me peame austama oma vanemaid, ükskõik, millised nad on.
Selleks on kaks põhjust.
Esimene on see, et nad olid Jumala kaastöölised.
Koos lõid nad siia Maa peale uue inimese: selle, kes ma olen.
Selleks oli vaja just neid kahte inimest ja nende geene.
Teine asi on see, et inimene saab täiskasvanuks alles siis,
kui ta on õppinud aktsepteerima vanemaid.
Sõber, mis on teine võimalus?
See on see, et me vihkame vanemaid või oleme kibestunud nende peale.
See pole meile endile lihtne, seetõttu on eesmärgiks
leida midagi austusväärset oma vanemates, olgu nad millised tahes.
Jumal on suurim autoriteet, kellelt kõik teised autoriteedid saavad võimu.
Jumal on delegeerinud autoriteedi väiksematele
üksustele: kuningatele, politseile, sõjaväele,
õpetajatele ja vanematele.
Väiksemad üksused on vastutavad Jumala ees selles,
kuidas nad kasutasid võimu.
Viies käsk on ainus käsk, kus on tõotus.
"...et su elupäevi pikendataks sellel maal".
Kas teate, et inimese eluiga tõesti mõjutab see,
kas ta on sõnakuulelik oma vanematele.
Laps, kes on õppinud seda, et maailmas on keegi,
kes võib talle öelda: Sina nii ei tee!
Selline laps kuulab ka õpetajate sõna ja see tõstab tema õppeedukust.
Ta järgib ka seadust ja politseid ja valitsust.
Kõik need mõjutavad tema elu turvalisust ja eluiga.
Olen seda näinud Jaapanis.
Seal elavad inimesed vanemaks kui ükskõik kus mujal maailmas.
Ja seal austatakse vanemaid rohkem, kui siin läänemaailmas.
Jumal valitseb maailma kahe mõõgaga.
Üks on vaimumõõk ehk Jumala Sõna.
Seda kasutavad kirik ja kõik kristlikud organisatsioonid.
Teine mõõk on ilmalik mõõk.
See tähendab neid teisi autoriteete.
Mõelgem nüüd laste kohustusest: mida peavad lapsed tegema vanematele?
Küsi eneselt,
mida tahad, et su lapsed teevad sulle, kui nad on sama vanad kui sina praegu.
Täpselt sama pead sina tegema oma vanematele.
Kui oled täiskasvanud, siis pead nendega ühendust hoidma,
nende eest hoolitsema: vaatama, kas neil on vajadusi raha vm osas.
Kui vaadata vanade eest hoolitsemist Soomes, siis see on kohutav.
Ma ütlen, et isegi konfutsiuslased ei hoidnud oma vanemaid nii halvasti
kui kristlastest soomlased.
See põlvkond, kes sõdis ja hoidis meie iseseisvust ning
hirmkõva tööga ehitas üles riigi, on nüüd vanadekodus ja
neil ei ole inimest, kellega mingilgi teemal vestelda.
Kas see on õige?
Mis on vanema kohustused?
Vaimse ja hingelise pärandi edasiandmine tulevasele põlvele.
Kristlik kasvatus.
See, et lapsed õpetatakse palvetama ja nendega koos loetakse Piiblit;
neid viiakse pühapäevakooli ja leeri;
neile ostetakse kristlikke raamatuid, videosid ja TV-mänge.
Ja see, et lapsele antakse õige pilt Jumalast.
Ta ei ole Jumal, kes ei oska muud teha, kui ainult õnnistada kogu maailma.
Lapsele tuleb rääkida tõtt.
Jumal näeb sind siis, kui keegi teine ei näe. Ta teab, mida teed.
Mida sa vaatad ja kus surfad?
Ka seda, kuidas kohtled õde-venda, koolikaaslasi.
Jumal näeb seda kõike ja Ta karistab patu pärast.
Seda peab ütlema lapsele.
Distsipliin on tähtis. Sellest ei pääse, see on lapsele suur õnn,
kui ta teab, et maailmas on keegi, kelle sõna tuleb kuulata.
Keegi, kellele ei tohi vastu haukuda.
On vaja ka karistust, mida laps oskab karta.
See karistus on väike selle kõrval,
kui hiljem narkojõuk või vanglakaaslased näitavad,
kes on majas peremees.
Kumb laps on õnnelikum?
Kas see, kes oskab juba lapsena ja noorena sõna kuulata
või see, kes teeb vaid seda, mida ise tahab?
Vanema ülesanne on lapsest lahti lasta, kui too on täiskasvanud
ja lasta tal enesel teha oma vead.
Meil on elus väga tähtis töö:
see, et õpime andestama oma vanematele.
Ma ei usu, et siin maailmas on keegi, kellel on nii täiuslikud vanemad,
et neile pole midagi andeks anda.
Täiskasvanuks saamine on see, kui me mõtleme,
miks meie vanematest said sellised inimesed nagu nad on.
Me mõistame, et see polnud nende süü,
et nad ei osanud meid kasvatada ja meie eest hoolitseda täiuslikult.
Selleks on vaja usku, et Jumal pöörab kõik heaks meie eludes.
Ka need haavad, mille oleme saanud oma vanematelt.
Neid oli vaja, et minust saaks mina ja et ma saaksin täita oma eluülesande.
Kui minus on miskit valesti,
siis on see lapsepõlvest???
Jeesus õpetas, et Jumalat saab kutsuda Isaks.
Ta kasutas sõna "Abba" ehk "Issi", kui Ta võitles kohutavalt Ketsemanis.
Ta mõistis, et Ta kannab maailma patud.
Jeesus rääkis meile ka kadunud poja tähendamissõna.
See tähendamissõna räägib, kuidas Isa kohtleb patust last.
Poeg tuleb koju laostununa, isa jookseb talle vastu ja embab teda,
annab talle sõrmuse ja korraldab peo.
Selline Isa ootab meid Taevas.
Nüüd loen ühe lõigu raamatust "Inimese kasutusjuhend".
Armas lugeja, kui sa pole saanud kogeda armastust oma isalt,
siis sul on nüüd Isa, kelle armastus ei lõpe.
See pole nii, et enne pead kogema maise isa või tema asemiku armastust,
et võiksid uskuda Jumala isaarmastust.
Kui asjalood oleks nii, siis suuremale osale inimkonnast
oleks kristlik usk võimatu.
Ei, evangeeliumis me saame kohtuda ja kogeda täiuslikku isaarmastust -
Jeesuses! Ja see armastus pole teoreetiline ega paberilseisev.
Jeesus suri selleks, et sina ja mina saaksime patud andeks.
Need, mida oleme teinud viienda käsu vastu.
Tõlge: Merle Sibola