PIIBEL ARMSAKS
Eelmisel korral rääkisime, kuidas sõbrad hülgasid Iiobi,
kuna ei mõistnud teda.
Sel korral on meil teemaks: "Jumal süüdistatavate pingil"
Räägime sellest, mida Iiobi raamat õpetab meile õigsusest.
Suurim leid Iiobi raamatus on minu jaoks olnud õpetus õigsusest.
Nagu esimesel korral ütlesin, on Iiobi raamat üks vanematest Piiblis
ja Iiob elas patriarhide ajal.
Iiobi raamatus peetakse võitlust õigsuse eest.
Sõna "õige" tähendab - Jumalale kõlbulik.
Kes on see inimene, kes kõlbab Jumalale, kes tohib olla Tema sõber
ja pääseb taevasse peale surma?
Eliifas alustab vestlust õigsusest, küsides:
"Ons inimene õigem Jumalast või mees puhtam oma Loojast? Vaata,...
oma ingleid ta peab eksijaiks, saati siis neid, kes elavad savihooneis"
Iiobi sõbrad arvavad, et inimene ei saa olla täiesti õige -
meis kõigis on vigu.
Hämmastav, Iiob arvab teisiti.
Ta väidab kogu aeg raudkindlalt, et ta on õige ja see kannatus pole
talle osaks saanud patu tõttu.
Iiobi sõbrad räägivad peaaegu iga kord jumalatutest,
kirjeldavad, millised on jumalatud, kanged ega hooli Jumalast
ning mis nendega juhtub - kuidas Jumal neid karistab.
Vähehaaval hakkab jumalatute kirjeldusest läbi kumama mõte,
et Iiob on olnud jumalatu ja seepärast nii juhtuski.
Iiob vaidleb vastu.
Tundub, et Iiob teab, et Jumal on ta taevas õigeks kuulutanud.
Kuna ta nii kramplikult hoiab kinni sellest õigsusest.
Tundub nagu Iiobil oleks olnud Jumala sõna, millele toetuda, ehkki
tollal polnud Piiblit veel olemas.
Kord ta ka viitab sellele, et isegi kui ma praegu sureksin, oleks mul
see lohutus, et ma pole eitanud Jumala sõna, õigeks tunnistamist.
Mõtelge, kui Iiob oleks sõpradele öelnud, et olgu peale, kui minuga
on nii juhtunud, küllap ma siis polnud õige.
Siis ta oleks eitanud seda Jumala kinnitust taevas, et Iiob on õige.
Imeline siin on see, et Iiob ei väida, et ta on patuta.
Kolmel korral Iiobi raamatus ta möönab, et on pattu teinud.
Loen teile:
"Miks sa ei anna andeks mu üle- astumist ega võta ära mu süüd?"
"et sa mu vastu kirja paned kibedaid asju ja lased mind tasuda mu
nooreea süütegusid"
Kuidas see siis on - Iiob väidab, et on õige, samas mööndes, et on patte.
Ma arvan, et leidsin siit õigsuse usu läbi.
Iiob peab ennast usust õigeks.
See toimub, kuna Iiob on lootnud ohvri väele, nagu 1.ptk. lugesime.
Ta teab, et tal on patte, kuid ta on kandnud need ohvriga Jumala ette ja
veri voolas ja Iiob on mõistnud, et Jumal on andnud andeks.
Ohver viitab Jumala Tallele, kes võtab ära maailma patu.
Ta uskus, et ta on patud andeks saanud ja nüüd äkki tulevad
sõbrad ütlema, et sa pole mingi õige.
See on Iiobi jaoks tohutu shokk.
Kas Jumal võib karistada patu eest, mille on juba andeks andnud?
Nüüd tuleb Iiobil kriis.
Õigupoolest ongi Iiobi raamat nagu kohtu protokoll.
Seal on väga palju kohtu termineid - kohtunik, tunnistajad, süüdistus,
kaitse, süütu jne.
Jumalasuhe ongi Piiblis kohtusuhe, kuna ka sõna "õige" on kohtutermin,
mis tähendab süütu - selline, keda ei mõisteta süüdi.
Iiobil läks nüüd kõik sassi - mis siin toimub.
Kujutle, kui on sellised kannatused, milline lohutus on, kui võid öelda,
et ma olen ikkagi Jeesuse töö tõttu õige.
See, mis minuga juhtus, ei ole Jumala karistus, Jumal on minu patud
juba karistanud ristil, see on juhtunud mingil muul põhjusel.
See on tohutu lohutus kannatavale usklikule.
Iiob hakkab mõtlema, et kas oleks võimalik Jumalaga kuidagi kohut käia
ja saada teada põhjus, miks see õnnetus teda tabas.
Ta mõtles:
"Kuidas võiksin siis mina temale vastata, oma sõnu tema jaoks valida?
Kuigi olen õige, ma ei saa vastata .... Kuigi ma hüüaksin ja tema
vastaks mulle, ma siiski ei usu, et ta mu häält kuulda võtab,...
Või kui on kohtuasi, kes mind ette kutsub?"
Iiob plaanib Jumalale väljakutse esitada, kuid tajub, et ta pole
võrdväärne vastane Jumalale.
Ta saab aru, et sõbrad ei kuula teda õieti, nad pole õiglased.
Ta tahab nüüd rääkida Jumalaga, mitte sõpradega.
Ta ütleb:
"Aga ma tahaksin Kõigevägevamaga rääkida ja meeleldi end kaitsta
Jumala ees!....Vaata, ta tapab mind! Ma ei looda enam! Ma tahan tema ees
ainult õigustada oma teed! Seegi on mulle abiks, et jumalatu ei pääse
tema palge ette!... Vaata ometi, ma olen asunud õigust jalule seadma:
ma tean, et mul on õigus!"
Iiob mõistab, et see on tohutu risk, kui ta hakkab Jumalaga kohut käima.
Seepärast ta ütleb, et isegi kui ta mind tapab, olen valmis.
Ühes teises tõlkes öeldakse, et isegi kui ta tapab, ma loodan Temale.
Iiob on valmis riskima sellega, et Jumal tapab ta, kui ta õigust nõuab.
Ta hakkab puudust tundma kaitseadvokaadist.
See on üks tore koht Iiobi raamatus.
Kuulake:
"Sest Jumal ei ole inimene nagu mina, et ma temale saaksin vastata,
et me üheskoos saaksime kohut käia! Ei ole meie vahel vahemeest,
kes oma käe saaks panna meie mõlemate peale!"
Pole olemas instantsi, mis võiks kohut mõista tema ja Jumala vahel.
Ühtäkki Iiob hakkab soovima, et kui oleks selline instants.
Kui oleks olemas vahemees, kellele ta võiks toetuda.
Kes see vahemees oleks, kes võiks kohut mõista tema ja Jumala vahel?
See peaks samaaegselt olema inimene ja Jumal.
Kuulake, 16. peatükis Iiob teeb tohutu avastuse:
"Mu sõbrad on pilkajad - Jumala poole on mu uneta silm, et ta
kohut mõistaks mehe ja Jumala vahel, otsegu inimese ja ta ligimese vahel!"
Jumalat vaatavad pisarates silmad, et muretseda õigus Jumala vastu.
Jumal Jumala vastu - kellest siin räägitakse?
Iiob igatseb Messiat - inimest ja Jumalat samas isikus.
Iiob poleks Messiat igatsenud kui poleks juhtunud neid õnnetusi.
Hea õnnetustes oli, et Iiobi südames hakkas kasvama usk Messiasse.
Tee selle usuni on pikk.
Iiob ei nea kunagi Jumalat, küll aga nimetab ülekohtuseks kohtunikuks.
Ta hakkab ringi vaatama ja märkab, et maailm pole õiglane koht.
Kas Jumal ei suudaks paremat?
Sel aastal käisin Aafrikas, Sudaanis ja palju kordi mõtlesin, et see on
karjuv ülekohus, et me läänes elame laialt, kui mujal elatakse vaesuses.
Iiob küsis neid samu küsimusi.
Neid on ka paljud teised küsinud, näiteks C.S.Lewis, kuulus kirjanik,
oli üsna lähedal, et oleks nimetanud Jumalat kosmiliseks sadistiks,
kui ta naisel oli vähk.
Me kõik kindlasti teame seda oma südamest, et vahel tundub, et see
on liig, et Jumal ei saa olla õiglane.
Iiob ütleb:
"tema hävitab niihästi õige kui õela! Kui uputus äkitselt surmab,
siis ta pilkab süütumate meeleheidet!"
Üsna karmid sõnad Jumala kohta.
Iiobi raamat on nagu kohus ja kohtu protokoll, kuni Iiobi viimase kõneni,
millest rääkisin juba esimesel korral.
See oli Iiobi suur kaitsekõne, kus ta rääkis, kuidas ta on elanud ja
millised on need 10 käsku, mida ta on järginud.
Kui ta oli selle kõne pidanud, siis ta ütles:
"Nii tõesti kui elab Jumal, kes võttis ära mu õiguse,....
Kuni ma pole hinge heitnud, ei loobu ma oma vagadusest!
Ma hoian kinni oma õigusest ega jäta seda, mu süda ei laida mind
ühegi mu elupäeva pärast!"
Seda on üsna palju öeldud.
Ta jätkab ja ütleb, et kui leidub mingi süüdistus, siis ma teen
sellest pärja ja panen omale pähe.
Ta on nii kindel, et sellist süüdistust ei ole.
Aga teate mida - juhtus see, mida Iiob soovis - Jumal sattus süüpinki.
Talle ei pandud pähe süüdistuse pärga, vaid kibuvitstest kroon.
Kui Pilaatus mõistis Jeesuse üle kohut, oli ta ebaõiglaseim kohtunik.
Kui samal ajal mõistis Jumal taevas Jeesuse surma, oli Ta õiglane.
See tuleb sellest, et Jeesus oli vahetanud koha sinu ja minuga.
See süüdistus, mille põhjal peaks meie üle kohut mõistma,
väänati kibuvitsakrooniks ja pandi Jeesusele pähe, või nagu öeldakse
kirjas koloslastele - löödi ristile.
Seepärast märkame, et Iiobi raamat räägib Jeesusest - kes see
vahemees on, kui mitte Jeesus?
Ta istub Isa paremal käel ja näitab Isale oma haavu ja ütleb -
need ma olen kandnud selle inimese pärast, ära karista teda enam,
kui oled juba mind karistanud.
Sõber, sina, kes kurvastad ja kannatad millegi pärast, elus on
ikkagi see hea külg, et sul on vahemees taevas, kes sind kaitseb.
Olgu inimene milline tahes, olgu su elu ükskõik kui kaugel Iiobi elust,
Jeesus on patuste vabastaja, sellele me võime toetuda.
Piibligrupi materjale Vanast ja Uuest Testamendist: www.ilosanomapiiri.fi
Tõlge: Ülle Kapanen