PIIBEL ARMSAKS
Sarja "Piibel armsaks" esimeses saates räägime Vana Testamendi
Noomist ja tema usust.
Väikeses linnas Petlemmas elas umbes 3000 aastat tagasi mees
nimega Elimelek koos naise Noomi ja kahe pojaga.
Pere oli rikas ja ilmselt ka õnnelik.
Piibel räägib tragöödiatest, mis seda Petlemma peret tabasid.
Esiteks tulid järjestikku mitu ikaldusaastat ja Elimeleki
laualt kadus toit. Perel ei jäänud muud üle, kui lahkuda välismaale
toitu otsima. Nad läksid u 100 km kaugusele naaberriiki Moabi.
Sel ajal ei olnud Iisraeli ja Moabi suhted head. Egiptusest lahkudes
soovis Iisrael saada luba, et läbida Moabimaa, aga neid ei lubatud.
Seepärast langetas Jumal sellise kohtuotsuse: "Moab ei tohi tulla
Issanda kogudusse, isegi mitte kümnendas põlves".
Iisraeli rahva kodureisi viimases osas juhtus veel teinegi asi.
Moabi tütred võrgutasid juudi mehi, viies nad ebajumala teenimiseni.
Väljend "Moabi tütar" oli seejärel halvamaiguline Iisraeli rahvale.
Moabilaste peajumal oli Kemos, kelle lepituse juurde kuulus
laste põletusohvriks toomine.
Te kindlasti mõistate, et Elimeleki perel polnud kerge sobituda
uue elukoha kultuuri ja usuga. Maa elanikud võisid isegi naerda
uute naabrite nähtamatu Jumala üle.
Siis suri pereisa Elimelek ja Noomi taipas äkitselt, et on üksikvanem,
kelle vastutada jäi kahe poja kasvatamine võõral maal.
Kas Noomi polnud siiani Jumalasse piisavalt uskunud, et nii juhtus?
Kas ta oli ikka piisavalt palvetanud? Kui ta oli palvetanud,
siis miks Issand ei olnud teda kuulnud? Sedasi küsis kindlasti
Noomi ise ja ka naabrid.
Noomil oli võimalus emotsionaalselt poegade külge klammerduda
ja takistada nende iseseisvumist.
Sedasi siiski ei läinud. Noor lesk kandis ise oma kurbust ega
veeretanud seda oma poegade peale.
Mahlon ja Kiljon kasvasid täiskasvanuks.
Ühel päeval tõid nad särasilmil ema ette Moabi tütred.
Noomi ei öelnud välja südamemõtteid: "Kas tõesti kõigi maailma naiste
hulgast pidid Moabi tütred saama tema miniateks? Kas tõesti pidi
ta nägema seda, kuidas ta lapse- lapsed kasvavad üles Kemosi usus?"
Sellised ahistavad mõtted võisid liikuda lesestunud ema peas, aga
ta hoidis need enese teada.
Ämma ja minia suhe on üks raskeimad inimsuhteid selles ussitanud ilmas.
Eriti siis, kui naised kuuluvad erinevatesse kultuuridesse ja
religioonidesse. Noomi kodus olid nüüd võimalused kokkupõrgeteks,
aga ei, Noomi suhe miniatega oli nii hea, millest teab nüüd kogu
maailma ajalugu rääkida.
Noomi oli tark naine, kes teadis, kuidas haavad maha matta ja
ta võttis Moabi tütred vastu nii, nagu need olid.
Haavade matmine on emade üks tähtsamatest tegudest.
Miniad tajusid, et ämma kiindumus oli siiras ja nad vastasid sellele
kogu oma noore südame kirglikkusega.
Siis tabas Noomit kolmas ja halvim tragöödia: ta mõlemad pojad surevad.
Nüüd on Noomi kaotanud kõik: ei ole kodu, meest, lapselapsi ega poegi.
"Milline needus küll jälitab seda peret?", imestavad naabrid.
"Minge sinna ja sinna palvepaika, et lepitada Kemost enne,
kui te kõik surete!"
Majas oli nüüd kolm nutvat leske.
Miniad jälgivad, kuidas ämm suhtub kaotusesse. Kas ta neab nähtamatut
Jumalat? Kas ta jõuab otsusele, et Issand polegi kõikvõimas ja et Ta
pole armastuse Jumal? Ei, Noomi võttis kannatuse vastu Jumala käest.
Mitte Kemose ega saatana käest, vaid Jumala käest. Ta tunnistab:
"Issand on mind tugevasti proovile pannud. Kõigeväeline on mulle
valmistanud palju kibedust!"
Sõber, kelle käest võtad sina vastu elu õnnetused? Tee nii, nagu Noomi:
võta need vastu armastava Isa käest. Usu Tema kõigeväelisusse
ja armastusse, kui sulle on midagi juhtunud.
Noomi suurim tunnistus kolme suure õnnetuse keskel on see, et ta
endiselt hoiab kinni Jumalast, mitte ei nea Teda. See on miniate silmis
kindlasti kummaline. Moabilaste meelest olid jumalad olemas
palvetajatele edu, õnne, tervise ja pika ea andmiseks.
Lõpuks tuli kodumaalt head uudised.
Issand on hoolitsenud rahva eest ja andnud neile leiba.
Siis otsustas Noomi tagasi minna Petlemma koos miniatega.
Möödunud on 10 aastat.
Kodutee alguses annab Noomi südametunnistus märku. Ta teab,
et kodumaal ootab miniaid tõrjuv suhtumine ja viletsus.
Seepärast ütles Noomi Orpale ja Rutile:
"Minge, pöörduge kumbki oma ema koju! Issand tehku teile head,
nagu te olete teinud surnuile ja minule! Andku teile Issand, et
leiaksite varjupaiga kumbki oma mehe kojas!". Aga miniad hakkasid nutma
ja keeldusid ämmast lahkumast.
Siis pidi Noomi neile asju selgitama. Nad ei saa Iisraelis kunagi mehele.
Kui Noomi ükskord sureb, siis kaob miniate viimanegi kaitse.
Orpa uskus juttu ja pöördus tagasi oma rahva ja jumala juurde.
Aga Rutt jäi ämma seltsi ja keeldus tagasipöördumisest. Noor naine
ei suutnud taluda mõtet, et tema armas ämm pidi kõndima üle mägede
kodumaale täiesti üksinda. Ja mis teda seal ees ootab? Kerjuse elu.
Aga oli veel üks põhjus, miks Rutt ei tahtnud ämmast lahkuda.
Noomi oli temale ainus tee elava Jumalaga kohtumisele.
Kui ämm lahkub, siis kaob tal ainus info õigest Jumalast.
Seda Rutt ei tahtnud. Ta oli juba hakanud uskuma ämma Jumalat
ja ta ei tahtnud selles usust loobuda mitte mingil tingimusel.
Rutt ei olnud kindel, kas Iisraeli Jumal võtab pagana oma lapseks.
Kui jah, siis Rutt usub Temasse rõõmuga. Seepärast ta ütles:
"Ära käi mulle peale, et ma sind maha jätaksin... kuhu sina lähed,
sinna lähen ka mina, ja kuhu sina jääd, sinna jään minagi! Sinu rahvas
on minu rahvas ja sinu Jumal on minu Jumal."
Aga miks pidi Rutt olema huvitatud Iisraeli Jumalast? Ta polnud näinud
ju muud kui Issanda poolt antud kannatusi ja kannatusi ja veelkord
kannatusi. Rutt tajus siiski üht asja. Kas Noomi Jumal annab
omadele õnne või õnnetust, siiski oli Tema igal juhul õige elav Jumal.
Rutt oli saanud jälgida, millist vilja kannab ämma usk tema elus.
Vaid mõni üksik oskab nii armastada, kui Noomi. Ükskõik, milline
tragöödia juhtus, Noomil oli alati kellegi poole pöörduda.
Rutt tajus, et ämm pidas vastu tänu oma usule ja seepärast jätkas
ta oma kõnet ämmale nii: "Kus sina sured, seal tahan ka mina surra
ja sinna maetagu mindki!"
Rutil polnud kerge jätta hüvasti oma isa ja emaga, teades, et ta
ei näe neid enam kunagi.
Kui Noomi suri, siis jäi Rutt üksinda Petlemma. Ta oli otsustanud, et
teda maetakse ämmaga samasse hauda.
Kui Noomi nägi Ruti usku, siis ta enam ei sundinud Rutti lahkuma.
Ta teadis omast kogemusest, et usu varal püsitakse kõiges,
mida elus ette tuleb.
Ja nii naases Noomi koju, kaasas ainult moabilasest minia.
Inimesed olid imestunud: "Miks Elimeleki perel läks nii halvasti?
Ei ole isegi mitte ühte lastelast tuleviku tagamiseks."
10 aasta jooksul jõudis Noomi Issanda armastuse uskumiseni seda
nägemata ja kogemata. Tema elu tragöödiad näitasid vastupidist:
Jumal vihkab teda, mitte ei armasta.
Kui Rutt saabus põllult viljapäid noppimast, siis Noomi mõistis, et
Jumal ei ole teda unustanud. Järgmisel korral vaatleme Ruti elu.
Tõdeme seekord, et Boasest sai Noomile hea väimees.
Aasta pärast abiellumist sünnitas Rutt poja. Nagu oleks vanad ajad
tagasi tulnud. Taas oli Noomil väike beebipoiss.
Vanal naisel tundus, et tal ei puudunud enam midagi.
Kas Noomi mõtles ka sellele, miks andis Kõigeväeline tema perele
nii palju kannatusi? Kui ka mõtles, siis vastust ta sellele ei saanud.
Ta peab ootama viimset kohtupäeva, et teada saada kannatuste eesmärki.
Kõigil neil Noomi kannatustel oli vaid üks eesmärk: et ta tooks
Iisraelisse Moabi tütre, kellest sai Jeesuse esiema. Juba Jeesuse
sugupuu pidi näitama seda, et Tema on kõikide maailma patuste Vabastaja.
Ka sinu Vabastaja, sõber.
Sellepärast saatis Jumal Noomi Moabimaale, et ta tooks Taaveti ja
Jeesuse sugupuusse paganast naise.
Noomi ei teadnud elades, mis oli tema kannatuste tähendus, aga ta
uskus, et sellel oli tähendus, sest Kõigeväeline Jumal ei anna oma
lapsele ilma põhjuseta kannatusi.
Sõber, ka sina saad sellesse uskuda. Isegi, kui sa oma elu jooksul ei saa
teada, miks sulle anti su elu tragöödiad.
Issand Jeesus, täname Sind selle eest, et Sina oled kannatanud
kõige rohkem. Sina tead, kuidas me tunneme, kui me kaotame kõik.
Aita meid just sellises olukorras. Aamen.
Materjali piiblitunniks leiad www.ilosanomapiiri.fi
Tõlge: Merle Sibola