Paavalin kirje Filemonille
Paavali, Kristuksen Jeesuksen vanki, ja veli Timoteus
rakkaalle Filemonille, työtoverillemme,
ja Appialle, sisarellemme, ja Arkippukselle, taistelutoverillemme,
ja sinun kodissasi kokoontuvalle seurakunnalle.
Armo teille ja rauha Jumalalta, meidän Isältämme,
ja Herralta Jeesukselta Kristukselta!
Minä kiitän Jumalaani aina, muistaessani sinua rukouksissani,
sillä minä olen kuullut sinun rakkaudestasi ja uskostasi,
joka sinulla on Herraan Jeesukseen ja kaikkia pyhiä kohtaan;
ja rukoukseni on, että sinun uskosi, se usko, joka on meille yhteinen, olisi
väkevä kaiken hyvän tuntemisessa, mikä meillä Kristuksessa on.
Sillä minä olen saanut paljon iloa ja lohdutusta sinun rakkaudestasi,
koska pyhien sydämet ovat virvoittuneet sinun kauttasi, veljeni.
Sentähden, vaikka minulla Kristuksessa on paljon rohkeutta
käskeä sinua tekemään, mitä tehdä tulee,
niin rakkauden tähden minä kuitenkin mieluummin pyydän, ollen tämmöinen
kuin olen, minä vanha Paavali, ja nyt myös Kristuksen Jeesuksen vanki-
pyydän sinua poikani puolesta, jonka minä kahleissani synnytin,
Onesimuksen puolesta,
sinulle ennen hyödyttömän, mutta nyt sekä sinulle että minulle hyödyllisen;
hänet minä lähetän sinulle takaisin, hänet, se on: oman sydämeni.
Olisin tahtonut pidättää hänet tykönäni, että hän sinun sijassasi
olisi palvellut minua, joka olen evankeliumin tähden kahleissa;
mutta ilman sinun suostumustasi en tahtonut tehdä mitään,
ettei hyvyytesi olisi ikäänkuin pakollinen, vaan vapaaehtoinen.
Sillä ehkäpä hän sentähden joutui eroamaan sinusta ajaksi,
että saisit hänet takaisin iäksi,
ei enää orjana, vaan orjaa enempänä: rakkaana veljenä,
ylen rakkaana jo minulle, kuinka paljoa enemmän sitten sinulle,
sekä ihmisenä että Herran omana!
Jos siis pidät minua toverinasi, niin ota hänet luoksesi niinkuin minut;
mutta jos hän on tehnyt sinulle jotakin vääryyttä tai on sinulle jotakin velkaa,
niin pane se minun laskuuni.
Minä, Paavali, kirjoitan omalla kädelläni: "Minä sen maksan";
saattaisinpa sanoa: pane se omaan laskuusi;
sillä sinä olet minulle velkaa oman itsesikin.
Niin, veljeni, jospa saisin sinusta hyötyä Herrassa;
virvoita sydäntäni Kristuksessa.
Luottaen kuuliaisuuteesi minä kirjoitan sinulle, ja minä tiedän,
että sinä teet enemmänkin, kuin mitä sanon.
Lisäksi vielä: valmista minulle maja luonasi;
toivon näet, että minut rukoustenne kautta lahjoitetaan teille.
Tervehdyksen lähettävät sinulle Epafras,
minun vankitoverini Kristuksessa Jeesuksessa,
Markus, Aristarkus, Deemas ja Luukas,
jotka ovat minun työtovereitani.
Herran Jeesuksen Kristuksen armo olkoon teidän henkenne kanssa.
Heprealaiskirje, luku 1.
Sittenkuin Jumala muinoin monesti ja monella tapaa
oli puhunut isille profeettain kautta,
on hän näinä viimeisinä päivinä puhunut meille Pojan kautta,
jonka hän on pannut kaiken perilliseksi,
jonka kautta hän myös on maailman luonut
ja joka, ollen hänen kirkkautensa säteily ja hänen olemuksensa kuva
ja kantaen kaikki voimansa sanalla, on, toimitettuaan puhdistuksen
synneistä, istunut Majesteetin oikealle puolelle korkeuksissa,
tullen enkeleitä niin paljoa korkeammaksi,
kuin hänen perimänsä nimi on jalompi kuin heidän.
Sillä kenelle enkeleistä hän koskaan on sanonut:
"Sinä olet minun Poikani, tänä päivänä minä sinut synnytin"; ja taas:
"Minä olen oleva hänen Isänsä, ja hän on oleva minun Poikani"?
Ja siitä, kun hän jälleen tuo esikoisensa maailmaan, hän sanoo:
"Ja kumartakoot häntä kaikki Jumalan enkelit".
Ja enkeleistä hän sanoo: "Hän tekee enkelinsä tuuliksi
ja palvelijansa tulen liekiksi";
mutta Pojasta: "Jumala, sinun valtaistuimesi pysyy aina ja
iankaikkisesti, ja sinun valtakuntasi valtikka on oikeuden valtikka.
Sinä rakastit vanhurskautta ja vihasit laittomuutta;
sentähden on Jumala, sinun Jumalasi, voidellut sinua iloöljyllä,
enemmän kuin sinun osaveljiäsi."
Ja: "Sinä, Herra, olet alussa maan perustanut,
ja taivaat ovat sinun kättesi tekoja;
ne katoavat, mutta sinä pysyt, ja ne vanhenevat kaikki niinkuin vaate,
ja niinkuin vaipan sinä ne käärit, niinkuin vaatteen, ja ne muuttuvat;
mutta sinä olet sama, eivätkä sinun vuotesi lopu".
Kenelle enkeleistä hän koskaan on sanonut:
"Istu minun oikealle puolelleni, kunnes minä panen sinun vihollisesi
sinun jalkojesi astinlaudaksi"?
Eivätkö he kaikki ole palvelevia henkiä,
palvelukseen lähetettyjä niitä varten, jotka saavat autuuden periä?
Luku 2.
Sentähden tulee meidän sitä tarkemmin ottaa vaari siitä,
mitä olemme kuulleet, ettemme vain kulkeutuisi sen ohitse.
Sillä jos enkelien kautta puhuttu sana pysyi lujana, ja jokainen rikkomus
ja tottelemattomuus sai oikeudenmukaisen palkkansa,
kuinka me voimme päästä pakoon, jos emme välitä tuosta niin suuresta
pelastuksesta, jonka Herra alkuaan julisti ja joka niiden vahvistamana,
jotka olivat sen kuulleet, saatettiin meille,
kun Jumala yhdessä heidän kanssaan todisti tunnusmerkeillä ja ihmeillä
ja moninaisilla väkevillä teoilla
ja jakamalla Pyhää Henkeä tahtonsa mukaan?
Sillä enkelien alle hän ei alistanut tulevaa maailmaa,
josta me puhumme.
Vaan joku on jossakin paikassa todistanut, sanoen: "Mikä on ihminen,
että sinä häntä muistat, tai ihmisen poika, että pidät hänestä huolen?
Sinä teit hänet vähäksi aikaa enkeleitä halvemmaksi, kirkkaudella ja kunnialla
sinä hänet seppelöitsit, ja sinä panit hänet hallitsemaan kättesi tekoja;
asetit kaikki hänen jalkojensa alle."
Sillä, asettaessaan kaikki hänen valtansa alle,
hän ei jättänyt mitään hänen allensa alistamatta.
Mutta nyt emme vielä näe kaikkea hänen valtansa alle asetetuksi.
Mutta hänet, joka vähäksi aikaa oli tehty enkeleitä halvemmaksi,
Jeesuksen, me näemme hänen kuolemansa kärsimyksen tähden
kirkkaudella ja kunnialla seppelöidyksi, että hän
Jumalan armosta olisi kaikkien edestä joutunut maistamaan kuolemaa.
Sillä hänen, jonka tähden kaikki on ja jonka kautta kaikki on,
sopi, saattaessaan paljon lapsia kirkkauteen, kärsimysten kautta
tehdä heidän pelastuksensa päämies täydelliseksi.
Sillä sekä hän, joka pyhittää, että ne, jotka pyhitetään,
ovat kaikki alkuisin yhdestä.
Sentähden hän ei häpeä kutsua heitä veljiksi,
kun hän sanoo: "Minä julistan sinun nimeäsi veljilleni,
ylistän sinua seurakunnan keskellä";
ja taas: "Minä panen uskallukseni häneen";
ja taas: "Katso, minä ja lapset, jotka Jumala on minulle antanut!"
Koska siis lapsilla on veri ja liha, tuli hänkin niistä yhtäläisellä tavalla
osalliseksi, että hän kuoleman kautta kukistaisi sen,
jolla oli kuolema vallassaan, se on: perkeleen,
ja vapauttaisi kaikki ne, jotka kuoleman pelosta kautta
koko elämänsä olivat olleet orjuuden alaisia.
Sillä ei hän ota huomaansa enkeleitä,
vaan Aabrahamin siemenen hän ottaa huomaansa.
Sentähden piti hänen kaikessa tuleman veljiensä kaltaiseksi,
että hänestä tulisi laupias ja uskollinen ylimmäinen pappi
tehtävissään Jumalan edessä, sovittaakseen kansan synnit.
Sillä sentähden, että hän itse on kärsinyt ja ollut kiusattu,
voi hän kiusattuja auttaa.
Moni katsoja on saanut rohkaisua ohjelmiemme kautta.
Jos haluat olla mukana tämän ohjelman tekemisessä -
voit tukea soittamalla numeroon 0600-10177.
Voit myös käyttää tilinumeroa ja viitettä, jotka näkyvät ruudussa.
Herra siunatkoon sinua kaikilla teilläsi.
Tekstitys: Annukka Eskola