Paavalin 1. Kirje tessalonikalaisille. Luku 1.
Paavali ja Silvanus ja Timoteus tessalonikalaisten seurakunnalle
Isässä Jumalassa ja Herrassa Jeesuksessa Kristuksessa.
Armo teille ja rauha!
Me kiitämme Jumalaa aina kaikkien teidän tähtenne,
mainiten teitä rukouksissamme, sillä lakkaamatta
me Jumalamme ja Isämme edessä muistamme teidän työtänne uskossa
ja vaivannäköänne rakkaudessa ja kärsivällisyyttänne toivossa
Herraamme Jeesukseen Kristukseen,
tietäen, veljet, te Jumalan rakastetut, teidän valitsemisenne:
että meidän evankeliumimme tuli teidän tykönne, ei ainoastaan sanana,
vaan myös voimana ja Pyhässä Hengessä ja suurella varmuudella
-niinkuin tiedätte, millaisia me olimme
teidän keskuudessanne, teidän tähtenne-
ja teistä tuli meidän seuraajiamme ja Herran, kun suuressa ahdingossa
otitte sanan vastaan ilolla Pyhässä Hengessä,
niin että te olette tulleet esikuviksi kaikille uskoville
Makedoniassa ja Akaiassa.
Sillä teidän tyköänne on Herran sana kaikunut;
ei ainoastaan Makedoniaan ja Akaiaan, vaan kaikkialle on teidän
uskonne Jumalaan levinnyt, niin ettei meidän tarvitse siitä mitään puhua.
Sillä itse he kertovat meistä, millainen meidän tulomme teidän tykönne oli ja
kuinka te epäjumalista käännyitte Jumalan tykö,
palvelemaan elävää ja totista Jumalaa
ja odottamaan taivaista hänen Poikaansa, jonka hän on herättänyt
kuolleista, Jeesusta, joka pelastaa meidät tulevasta vihasta.
Luku 2.
Tiedättehän itsekin, veljet, ettei tulomme teidän tykönne ollut turha;
vaan, vaikka me ennen, niinkuin tiedätte, olimme kärsineet Filippissä ja
meitä siellä oli pahoin pidelty, oli meillä kuitenkin Jumalassamme
rohkeutta puhua teille Jumalan evankeliumia, suuressa kilvoituksessa.
Sillä meidän kehoituspuheemme ei lähde eksymyksestä
eikä epäpuhtaasta mielestä eikä ole kavaluudessa puhuttua;
vaan niinkuin Jumala on katsonut meidän kelpaavan siihen,
että meille uskottiin evankeliumi, niin me puhumme,
emme, niin kuin tahtoisimme olla mieliksi ihmisille, vaan Jumalalle,
joka koettelee meidän sydämemme.
Sillä me emme koskaan ole liikkuneet liehakoivin sanoin, sen te tiedätte,
emmekä millään tekosyyllä voittoa ahnehtineet; Jumala on todistajamme,
emmekä ole etsineet kunniaa ihmisiltä, emme teiltä emmekä muilta,
vaikka me Kristuksen apostoleina olisimme voineet vaatia arvonantoa;
vaan me olimme lempeät teidän keskuudessanne,
niinkuin imettävä äiti, joka vaalii lapsiansa;
niin mekin, teitä hellien, halusimme antaa teille,
ei ainoastaan Jumalan evankeliumia,
vaan oman henkemmekin, sillä te olitte meille rakkaiksi tulleet.
Muistattehan, veljet, meidän työmme ja vaivamme:
yöt ja päivät työtä tehden, ettemme ketään teistä rasittaisi,
me julistimme teille Jumalan evankeliumia.
Te olette meidän todistajamme, ja Jumala, kuinka pyhät ja oikeamieliset
ja nuhteettomat me olimme teitä kohtaan, jotka uskotte,
samoinkuin te tiedätte, kuinka me, niinkuin isä lapsiansa,
kehoitimme itsekutakin teistä ja rohkaisimme teitä,
ja teroitimme teille, että teidän on vaeltaminen arvollisesti
Jumalan edessä, joka kutsuu teitä valtakuntaansa ja kirkkauteensa.
Ja sentähden me myös lakkaamatta kiitämme Jumalaa siitä, että te,
kun saitte meiltä kuulemanne Jumalan sanan, otitte sen vastaan,
ette ihmisten sanana, vaan, niinkuin se totisesti on, Jumalan sanana,
joka myös vaikuttaa teissä, jotka uskotte.
Sillä teistä, veljet, on tullut niiden Kristuksessa Jeesuksessa olevien
Jumalan seurakuntain seuraajia, jotka ovat Juudeassa, sillä tekin olette
kärsineet omilta kansalaisiltanne samaa kuin he juutalaisilta,
jotka tappoivat Herran Jeesuksenkin ja profeetat ja ovat vainonneet meitä,
eivätkä ole Jumalalle otollisia, vaan ovat kaikkien ihmisten vihollisia,
kun estävät meitä puhumasta pakanoille heidän pelastumiseksensa.
Näin he yhäti täyttävät syntiensä mittaa.
Viha onkin jo saavuttanut heidät, viimeiseen määräänsä asti.
Mutta kun meidät nyt, veljet, on hetkeksi aikaa erotettu teistä,
ulkonaisesti, ei sydämeltä, niin on meille tullut yhä suurempi halu
päästä näkemään teidän kasvojanne.
Sentähden olemme tahtoneet tulla teidän tykönne,
minä, Paavali, puolestani, en vain kerran, vaan kahdestikin,
mutta saatana on meidät estänyt.
Sillä kuka on meidän toivomme tai ilomme tai
meidän kerskauksemme kruunu? Ettekö myös te,
meidän Herramme Jeesuksen edessä hänen tulemuksessaan?
Sillä te olette meidän kunniamme ja meidän ilomme.
Luku 3.
Sentähden me, kun emme enää voineet kestää kauemmin,
päätimme jäädä yksinämme Ateenaan,
ja lähetimme Timoteuksen, veljemme ja Jumalan palvelijan Kristuksen
evankeliumissa, vahvistamaan teitä ja rohkaisemaan teitä uskossanne,
ettei kukaan horjuisi näissä ahdingoissa.
Sillä itse te tiedätte, että meidät on semmoisiin pantu.
Sanoimmehan, kun olimme teidän tykönänne, teille jo edeltäpäin,
että meidän oli ahdinkoon joutuminen,
niinkuin on käynytkin ja te tiedätte käyneen.
Sentähden minä, kun en enää jaksanut kestää kauemmin, lähetinkin
tiedustelemaan teidän uskoanne, ettei vain kiusaaja liene teitä kiusannut ja
meidän vaivannäkömme mennyt hukkaan.
Mutta nyt, kun Timoteus tuli teidän tyköänne meidän tykömme ja
toi meille ilosanoman teidän uskostanne ja rakkaudestanne ja siitä,
että te aina pidätte meitä rakkaassa muistossa
ikävöiden meitä nähdäksenne niinkuin mekin teitä:
sentähden olemme teidän uskostanne, veljet, saaneet lohdutusta
teihin nähden kaikessa hädässämme ja ahdistuksessamme;
sillä nyt me elämme, jos te seisotte lujina Herrassa.
Kuinka voimmekaan kyllin kiittää Jumalaa teidän tähtenne
kaikesta siitä ilosta, mikä meillä teistä on Jumalamme edessä!
Öin ja päivin me mitä hartaimmin rukoilemme saadaksemme nähdä
teidän kasvonne ja täyttää sen, mitä teidän uskostanne puuttuu.
Mutta hän itse, meidän Jumalamme ja Isämme, ja meidän Herramme Jeesus
ohjatkoon meidän tiemme teidän tykönne.
Ja teille Herra antakoon yhä enemmän ja runsaammin rakkautta
toisianne kohtaan ja kaikkia kohtaan, niinkuin meilläkin on teitä kohtaan,
vahvistaaksensa teidän sydämenne nuhteettomiksi pyhyydessä
meidän Jumalamme ja Isämme edessä, meidän Herramme Jeesuksen
tulemuksessa, kun hän tulee kaikkien pyhiensä kanssa.
Tekstitys: Annukka Eskola
Moni katsoja on saanut rohkaisua ohjelmiemme kautta.
Jos haluat olla mukana tämän ohjelman tekemisessä -
voit tukea soittamalla numeroon 0600-10077.
Puhelun hinta on noin 10 euroa.
Voit myös käyttää tilinumeroa ja viitettä, jotka näkyvät ruudussa.
Herra siunatkoon sinua.