Jesaja, luku 34
Astukaa esiin, te kansat, ja kuulkaa; te kansakunnat, tarkatkaa.
Kuulkoon maa ja kaikki, mitä siinä on, maanpiiri ja kaikki, mikä siitä kasvaa.
Sillä Herra on vihastunut kaikkiin kansoihin ja kiivastunut kaikkiin
heidän joukkoihinsa; hän on vihkinyt heidät tuhon omiksi,
jättänyt heidät teurastettaviksi.
Heidän surmattunsa viskataan pois, ja niitten raadoista nousee löyhkä,
ja vuoret valuvat heidän vertansa.
Kaikki taivaan joukot menehtyvät, taivas kääritään kokoon niinkuin kirja,
ja kaikki sen joukot varisevat alas, niinkuin lehdet varisevat viinipuusta,
niinkuin viikunapuusta raakaleet.
Sillä minun miekkani taivaassa on juopunut vimmaan; katso, se iskee
alas Edomiin, tuomioksi kansalle, jonka minä olen vihkinyt tuhoon.
Herran miekka on verta täynnä, rasvaa tiukkuva,
karitsain ja kauristen verta, oinasten munuaisrasvaa.
Sillä Herralla on uhri Bosrassa, suuri teurastus Edomin maassa.
Villihärkiä kaatuu yhteen joukkoon, mullikoita härkien mukana.
Heidän maansa juopuu verestä, ja heidän multansa tiukkuu rasvaa.
Sillä Herralla on koston päivä, maksun vuosi Siionin asian puolesta.
Edomin purot muuttuvat pieksi ja sen multa tulikiveksi;
sen maa tulee palavaksi pieksi.
Ei sammu se yöllä eikä päivällä, iäti nousee siitä savu;
se on oleva raunioina polvesta polveen,
ei kulje siellä kukaan, iankaikkisesta iankaikkiseen.
Sen perivät pelikaanit ja tuonenkurjet, kissapöllöt ja kaarneet asuvat siellä;
ja hän vetää sen ylitse autiuden mittanuoran ja tyhjyyden luotilangan.
Ei ole siellä enää ylimyksiä huutamassa ketään kuninkaaksi,
kaikki sen ruhtinaat ovat poissa.
Ja sen palatsit kasvavat orjantappuroita,
sen linnat polttiaisia ja ohdakkeita;
siitä tulee aavikkosutten asunto, kamelikurkien tyyssija.
Siellä erämaan ulvojat ja ulisijat yhtyvät,
metsänpeikot toisiansa tapaavat.
Siellä yksin öinen syöjätär saa rauhan ja löytää lepopaikan.
Siellä nuolikäärme pesii ja laskee munansa,
kuorii ne ja kiertyy kerälle pimentoonsa.
Sinne haarahaukatkin kokoontuvat yhteen.
Etsikää Herran kirjasta ja lukekaa: ei yhtäkään näistä ole puuttuva,
ei yksikään toistansa kaipaava. -"Sillä minun suuni on niin käskenyt." -
Hänen henkensä on ne yhteen koonnut.
Hän on heittänyt arpaa niitten kesken,
ja hänen kätensä on sen niille mittanuoralla jakanut;
ne perivät sen ikiajoiksi, asuvat siellä polvesta polveen.
Luku 35
Erämaa ja hietikko iloitsee, aromaa riemuitsee ja kukoistaa kuin lilja.
Se kauniisti kukoistaa ja iloitsee ilolla ja riemulla.
Sille annetaan Libanonin kunnia, Karmelin ja Saaronin ihanuus.
He saavat nähdä Herran kunnian, meidän Jumalamme ihanuuden.
Vahvistakaa hervonneet kädet, voimistakaa horjuvat polvet.
Sanokaa hätääntyneille sydämille:
"Olkaa lujat, älkää peljätkö. Katso, teidän Jumalanne!
Kosto tulee, Jumalan rangaistus. Hän tulee ja pelastaa teidät."
Silloin avautuvat sokeain silmät ja kuurojen korvat aukenevat.
Silloin rampa hyppii niinkuin peura ja mykän kieli riemuun ratkeaa;
sillä vedet puhkeavat erämaahan ja aromaahan purot.
Hehkuva hiekka tulee lammikoiksi ja kuiva maa vesilähteiksi.
Aavikkosutten asunnossa, missä ne makasivat,
kasvaa ruoho ynnä ruoko ja kaisla.
Ja siellä on oleva valtatie, ja sen nimi on "pyhä tie": sitä ei kulje saastainen;
se on heitä itseänsä varten. Joka sitä tietä kulkee, ei eksy-eivät hullutkaan.
Ei ole siellä leijonaa, ei nouse sinne raateleva peto;
ei sellaista siellä tavata: lunastetut sitä kulkevat.
Niin Herran vapahdetut palajavat ja tulevat Siioniin riemuiten,
päänsä päällä iankaikkinen ilo.
Riemu ja ilo saavuttavat heidät, mutta murhe ja huokaus pakenevat.
Luku 36
Kuningas Hiskian neljäntenätoista hallitusvuotena hyökkäsi Sanherib,
Assurin kuningas, kaikkien Juudan varustettujen kaupunkien kimppuun
ja valloitti ne.
Ja Assurin kuningas lähetti Laakiista Rabsaken suuren sotajoukon kanssa
kuningas Hiskiaa vastaan Jerusalemiin, ja hän pysähtyi
Ylälammikon vesijohdolle, joka on Vanuttajankedon tien varrella.
Ja Eljakim, Hilkian poika, joka oli palatsin päällikkönä, ja kirjuri Sebna
ja kansleri Jooah, Aasafin poika, menivät hänen luoksensa.
Ja Rabsake sanoi heille: "Sanokaa Hiskialle: Näin sanoo suurkuningas,
Assurin kuningas: 'Mitä on tuo luottamus, mikä sinulla on?
Minä sanon: pelkkää huulten puhetta on moinen neuvo ja voima
sodankäyntiin. Keneen sinä oikein luotat, kun kapinoit minua vastaan?
Katso, sinä luotat Egyptiin, tuohon särkyneeseen ruokosauvaan,
joka tunkeutuu sen käteen, joka siihen nojaa, ja lävistää sen.
Sellainen on farao, Egyptin kuningas, kaikille, jotka häneen luottavat.
Vai sanotko ehkä minulle: Me luotam- me Herraan, meidän Jumalaamme?
Mutta eikö hän ole se, jonka uhrikukkulat ja alttarit Hiskia poisti,
kun hän sanoi Juudalle ja Jerusalemille:
Tämän alttarin edessä on teidän kumartaen rukoiltava?'
Mutta lyö nyt vetoa minun herrani, Assurin kuninkaan, kanssa:
minä annan sinulle kaksi tuhatta hevosta,
jos sinä voit hankkia niille ratsastajat.
Kuinka sinä sitten voisit torjua ainoankaan käskynhaltijan,
ainoankaan minun herrani vähimmän palvelijan, hyökkäyksen?
Ja sinä vain luotat Egyptiin, sen vaunuihin ja ratsumiehiin.
Olenko minä siis Herran sallimatta hyökännyt
tähän maahan hävittämään sitä? Herra itse on sanonut minulle:
'Hyökkää tähän maahan ja hävitä se'."
Niin Eljakim, Sebna ja Jooah sanoivat Rabsakelle:
"Puhu palvelijoillesi araminkieltä, sillä me ymmärrämme sitä;
älä puhu meille juudankieltä kansan kuullen, jota on muurilla".
Mutta Rabsake vastasi: "Onko minun herrani lähettänyt minut puhumaan
näitä sanoja sinun herrallesi ja sinulle? Eikö juuri niille miehille,
jotka istuvat muurilla ja joutuvat teidän kanssanne
syömään omaa likaansa ja juomaan omaa vettänsä?"
Sitten Rabsake astui esiin, huusi kovalla äänellä juudankielellä ja sanoi:
"Kuulkaa suurkuninkaan, Assurin kuninkaan, sanoja.
Näin sanoo kuningas: 'Älkää antako Hiskian pettää itseänne,
sillä hän ei voi teitä pelastaa.
Älköön Hiskia saako teitä luottamaan Herraan, kun hän sanoo:
Herra on varmasti pelastava meidät;
ei tätä kaupunkia anneta Assurin kuninkaan käsiin.
Älkää kuulko Hiskiaa.' Sillä Assurin kuningas sanoo näin:
'Tehkää sovinto minun kanssani ja antautukaa minulle, niin saatte
syödä kukin viinipuustanne ja viikunapuustanne
ja juoda kukin kaivostanne,
kunnes minä tulen ja vien teidät maahan, joka on teidän maanne
kaltainen, vilja-ja viinimaahan, leivän ja viinitarhojen maahan.
Älköön vain Hiskia saako vietellä teitä, sanoessaan: Herra pelastaa meidät.
Onko muidenkaan kansojen jumalista kukaan pelastanut
maatansa Assurin kuninkaan käsistä?
Missä ovat Hamatin ja Arpadin jumalat?
Missä ovat Sefarvaimin jumalat?
Ovatko ne pelastaneet Samariaa minun käsistäni?
Kuka näiden maiden kaikista jumalista on pelastanut
maansa minun käsistäni?
Kuinka sitten Herra pelastaisi Jerusalemin minun käsistäni?'"
Mutta he olivat vaiti eivätkä vastanneet hänelle mitään,
sillä kuningas oli käskenyt niin ja sanonut: "Älkää vastatko hänelle".
Sitten palatsin päällikkö Eljakim, Hilkian poika, ja kirjuri Sebna ja
kansleri Jooah, Aasafin poika, tulivat Hiskian luo vaatteet reväistyinä
ja kertoivat hänelle, mitä Rabsake oli sanonut.
Tekstitys: Annukka Eskola
Moni katsoja on saanut rohkaisua ohjelmiemme kautta.
Jos haluat olla mukana tämän ohjelman tekemisessä -
voit tukea soittamalla numeroon 0600-10077.
Puhelun hinta on noin 10 euroa.
Voit myös käyttää tilinumeroa ja viitettä, jotka näkyvät ruudussa.
Herra siunatkoon sinua.