Jesaja, luku 31
Voi niitä, jotka menevät alas Egyptiin apua etsimään ja turvautuvat hevosiin,
luottavat sotavaunuihin, koska niitä on paljon,
ja ratsumiehiin, koska niitten luku on ylen suuri,
mutta eivät katso Israelin Pyhään, eivät kysy neuvoa Herralta.
Mutta myös hän on viisas, ja hän tuottaa onnettomuuden;
hän ei peruuta sanojansa, vaan nousee pahantekijäin sukua vastaan
ja väärintekijäin apuuntuloa vastaan.
Egypti on ihminen eikä Jumala, ja heidän hevosensa ovat lihaa
eivätkä henkeä. Kun Herra ojentaa kätensä, suistuu auttaja,
ja autettava kaatuu, ja yhdessä he kumpikin hukkuvat.
Sillä näin on Herra minulle sanonut: Niinkuin leijona, nuori leijona,
murisee saaliinsa ääressä, kun sitä vastaan hälytetään paimenten parvi,
eikä peljästy heidän huutoansa, ei huoli heidän hälinästään, niin
Herra Sebaot on astuva alas sotimaan Siionin vuorella ja sen kukkulalla.
Niinkuin liitelevät linnut, niin varjelee Herra Sebaot Jerusalemia -
varjelee ja pelastaa, säästää ja vapahtaa.
Palatkaa, te israelilaiset, hänen tykönsä,
josta olette niin kauas luopuneet.
Sillä sinä päivänä jokainen hylkää hopeaiset ja kultaiset epäjumalansa,
jotka kätenne ovat tehneet teille synniksi.
Ja Assur kaatuu miekkaan, joka ei ole miehen,
ja hänet syö miekka, joka ei ole ihmisen;
hän pakenee miekkaa, ja hänen nuorukaisensa joutuvat työorjuuteen.
Hänen kallionsa kukistuu kauhusta, ja hänen ruhtinaansa säikkyvät lipun
luota pakoon, sanoo Herra, jonka tuli on Siionissa ja pätsi Jerusalemissa.
Luku 32
Katso, kuningas on hallitseva vanhurskaudessa,
ja valtiaat vallitsevat oikeuden mukaan.
Silloin on jokainen heistä oleva turvana tuulelta ja
suojana rankkasateelta, oleva kuin vesipurot kuivassa maassa,
kuin korkean kallion varjo nääntyvässä maassa.
Silloin eivät näkevien silmät ole soaistut,
ja kuulevien korvat kuulevat tarkkaan.
Ajattelemattomien sydän käsittää taidon,
ja änkyttäväin kieli puhuu sujuvasti ja selkeästi.
Ei houkkaa enää kutsuta jaloksi, eikä petollista enää sanota yleväksi.
Sillä houkka puhuu houkan lailla, ja hänen sydämensä hankkii turmiota,
ja niin hän harjoittaa riettautta ja puhuu eksyttäväisesti Herrasta,
jättää tyhjäksi nälkäisen sielun ja janoavaisen juomaa vaille.
Ja pahat ovat petollisen aseet, hän miettii ilkitöitä, tuhotakseen kurjat
valheen sanoilla, vaikka köyhä kuinka oikeata asiaa puhuisi.
Mutta jalo jaloja miettii ja jaloudessa lujana pysyy.
Nouskaa, te suruttomat naiset, kuulkaa minun ääntäni;
te huolettomat tyttäret, tarkatkaa minun sanojani.
Vielä vuosi, ja päiviä päälle, niin vapisette, te huolettomat;
sillä silloin on viininkorjuusta tullut loppu, hedelmänkorjuuta ei tule.
Kauhistukaa, te suruttomat, vaviskaa, te huolettomat,
riisuutukaa, paljastukaa, vyöttäkää säkki lanteillenne.
Silloin valitetaan ja lyödään rintoihin ihanien peltojen tähden ja
hedelmällisten viiniköynnösten tähden,
minun kansani maan tähden, joka kasvaa orjantappuraa ja ohdaketta,
remuavan kaupungin kaikkien iloisten talojen tähden.
Sillä palatsi on hyljätty, kaupungin kohina lakannut,
Oofel ja vartiotorni ovat jääneet luoliksi iankaikkisesti,
villiaasien iloksi ja laumojen laitumeksi.
Näin on hamaan siihen asti, kunnes meidän päällemme vuodatetaan
Henki korkeudesta. Silloin erämaa muuttuu puutarhaksi,
ja puutarha on metsän veroinen.
Ja erämaassa asuu oikeus, ja puutarhassa majailee vanhurskaus.
Silloin vanhurskauden hedelmä on rauha,
vanhurskauden vaikutus lepo ja turvallisuus iankaikkisesti.
Ja minun kansani asuu rauhan majoissa, turvallisissa asunnoissa,
huolettomissa lepopaikoissa.
Mutta raesade tulee, metsä kaatuu, ja kaupunki alennetaan alhaiseksi.
Onnelliset te, jotka kylvätte kaikkien vetten vierille ja
laskette härän ja aasin jalat valtoimina kulkemaan!
Luku 33
Voi sinua hävittäjää, joka itse olet hävittämättä, sinua ryöstäjää,
jota ei kenkään ole ryöstänyt! Kun olet loppuun asti hävittänyt,
hävitetään sinut, kun olet ryöstösi ryöstänyt, ryöstetään sinut.
Herra, armahda meitä, sinua me odotamme.
Ole näitten käsivarsi joka aamu, ole meidän apumme hädän aikana.
Kansat pakenevat sinun jylinäsi ääntä;
kun sinä nouset, hajoavat kansakunnat.
Teidän saaliinne viedään, niinkuin tuhosirkat vievät;
niinkuin hyppysirkat hyökkäävät, niin sen kimppuun hyökätään.
Herra on korkea, sillä hän asuu korkeudessa.
Hän täyttää Siionin oikeudella ja vanhurskaudella.
Ja hän on sinun aikojesi vakuus, avun runsaus, viisaus ja ymmärrys;
Herran pelko on oleva Siionin aarre.
Katso, sankarit huutavat ulkona, rau- han sanansaattajat itkevät katkerasti.
Tiet ovat autioina, polulta on kulkija poissa: hän on rikkonut liiton,
ylenkatsonut kaupungit, ei ole ihmistä minäkään pitänyt.
Maa murehtii ja nääntyy, Libanon kuihtuu häpeästä,
Saaron on aromaaksi tullut, Baasan ja Karmel varistavat lehtensä.
Nyt minä nousen, sanoo Herra, nyt minä itseni korotan,
nyt minä kohoan korkealle.
Olkia te kannatte kohdussanne, akanoita synnytätte;
teidän kiukkunne on tuli, joka kuluttaa teidät.
Ja kansat poltetaan kuin kalkki,
kuin katkotut orjantappurat, jotka tulessa palavat.
Kuulkaa, te kaukaiset, mitä minä olen tehnyt;
te lähelläolevat, tuntekaa minun voimani.
Syntiset Siionissa peljästyvät, vavistus valtaa jumalattomat: "Kuka meistä voi
asua kuluttavassa tulessa, kuka asua iankaikkisessa hehkussa?"
Joka vanhurskaudessa vaeltaa ja puhuu sitä, mikä oikein on,
joka halveksii väärää voittoa, jonka käsi torjuu lahjukset luotaan,
joka tukkii korvansa kuulemasta veritöitä
ja sulkee silmänsä näkemästä pahaa,
hän on asuva kukkuloilla, kalliolinnat ovat hänen turvansa;
hänelle annetaan hänen leipänsä, eikä vesi häneltä ehdy.
Sinun silmäsi saavat katsoa kuningasta hänen ihanuudessaan,
saavat nähdä avaran maan.
Sinun sydämesi muistelee kauhuja:
missä on nyt veronlaskija, missä punnitsija, missä tornien lukija?
Et näe enää sitä röyhkeätä kansaa, kansaa, jolla on outo,
käsittämätön puhe, jonka sopertavaa kieltä ei kukaan ymmärrä.
Katso Siionia, juhliemme kaupunkia. Sinun silmäsi näkevät Jerusalemin,
rauhaisan asuinsijan, telttamajan, jota ei muuteta,
jonka vaarnoja ei ikinä reväistä irti, jonka köysistä ei yhtäkään katkaista.
Sillä voimallinen on meillä siellä Herra, siellä on joet,
on virrat, leveät rannasta toiseen, joita ei kulje soutualus,
joiden poikki ei pääse uljas laiva.
Sillä Herra on meidän tuomarimme, Herra on johdattajamme,
Herra on meidän kuninkaamme; hän pelastaa meidät.
Nyt ovat köytesi höltyneet, eivät pidä mastoa kannassaan kiinni,
eivät vedä lippua liehumaan. Mutta silloin jaetaan riistosaalista
runsaasti, rammatkin ryöstävät ja raastavat.
Eikä yksikään asukas sano: "Minä olen vaivanalainen".
Kansa, joka siellä asuu, on saanut syntinsä anteeksi.
Tekstitys: Annukka Eskola
Moni katsoja on saanut rohkaisua ohjelmiemme kautta.
Jos haluat olla mukana tämän ohjelman tekemisessä -
voit tukea soittamalla numeroon 0600-10077.
Puhelun hinta on noin 10 euroa.
Voit myös käyttää tilinumeroa ja viitettä, jotka näkyvät ruudussa.
Herra siunatkoon sinua.