Paavalin kirje galatalaisille, luku 2
Sitten, neljäntoista vuoden kuluttua, minä taas menin ylös Jerusalemiin
Barnabaan kanssa ja otin Tiituksenkin mukaani.
Mutta minä menin sinne ilmestyksen johdosta ja esitin heille sen
evankeliumin, jota julistan pakanain keskuudessa; esitin sen yksityisesti
arvokkaimmille heistä, etten ehkä juoksisi tai olisi juossut turhaan.
Mutta ei edes seuralaistani Tiitusta, joka oli kreikkalainen,
pakotettu ympärileikkauttamaan itseänsä.
Noiden pariimme luikertaneiden valheveljien tähden,
jotka orjuuttaakseen meitä olivat hiipineet vakoilemaan vapauttamme,
mikä meillä on Kristuksessa Jeesuksessa,
me emme hetkeksikään alistuneet antamaan heille myöten,
että evankeliumin totuus säilyisi teidän keskuudessanne.
Ja nuo, joita jonakin pidettiin -millaisia lienevät olleet,
ei kuulu minuun; Jumala ei katso henkilöön -
nuo arvossapidetyt eivät velvoittaneet minua mihinkään enempään,
vaan päinvastoin, kun näkivät, että minulle oli uskottu evankeliumin
julistaminen ympärileikkaamattomille, samoin kuin Pietarille
sen julistaminen ympärileikatuille -
sillä hän, joka antoi Pietarille voimaa hänen apostolintoimeensa
ympärileikattujen keskuudessa, antoi minullekin siihen voimaa
pakanain keskuudessa -
ja kun olivat tulleet tuntemaan sen armon, mikä oli minulle annettu,
niin Jaakob ja Keefas ja Johannes, joita pidettiin pylväinä,
antoivat minulle ja Barnabaalle yhteisen työn merkiksi kättä,
mennäksemme, me pakanain keskuuteen ja he ympärileikattujen.
Meidän oli vain muistaminen köyhiä,
ja juuri sitä minä olenkin ahkeroinut tehdä.
Mutta kun Keefas tuli Antiokiaan, vastustin minä häntä vasten kasvoja,
koska hän oli herättänyt suurta paheksumista.
Sillä ennenkuin Jaakobin luota oli tullut muutamia miehiä,
oli hän syönyt yhdessä pakanain kanssa; mutta heidän tultuaan
hän vetäytyi pois ja pysytteli erillään peläten ympärileikattuja,
ja hänen kanssaan lankesivat ulkokultaisuuteen muutkin juutalaiset,
niin että heidän ulkokultaisuutensa tempasi mukaansa Barnabaankin.
Mutta kun minä näin, etteivät he vaeltaneet suoraan evankeliumin
totuuden mukaan, sanoin minä Keefaalle kaikkien kuullen:
"Jos sinä, joka olet juutalainen, nouda- tat pakanain tapoja etkä juutalaisten,
miksi sinä pakotat pakanoita noudattamaan juutalaisten tapoja?"
Me olemme luonnostamme juutalaisia, emmekä pakanasyntisiä;
mutta koska tiedämme, ettei ihminen tule vanhurskaaksi lain teoista, vaan
uskon kautta Jeesukseen Kristukseen, niin olemme mekin uskoneet
Kristukseen Jeesukseen tullaksemme vanhurskaiksi uskosta Kristukseen
eikä lain teoista, koska ei mikään liha tule vanhurskaaksi lain teoista.
Mutta jos meidät itsemmekin, pyrkiessämme
vanhurskautumaan Kristuksessa, on havaittu syntisiksi,
onko sitten Kristus synnin palvelija? Pois se!
Sillä jos minä uudestaan rakennan sen, minkä olen hajottanut maahan,
osoitan minä olevani lain rikkoja.
Sillä minä olen lain kautta kuollut pois laista, elääkseni Jumalalle.
Minä olen Kristuksen kanssa ristiinnaulittu,
ja minä elän, en enää minä, vaan Kristus elää minussa;
ja minkä nyt elän lihassa, sen minä elän Jumalan Pojan uskossa,
hänen, joka on rakastanut minua ja antanut itsensä minun edestäni.
En minä tee mitättömäksi Jumalan armoa, sillä jos vanhurskaus on
saatavissa lain kautta, silloinhan Kristus on turhaan kuollut.
Luku 3
Oi te älyttömät galatalaiset! Kuka on lumonnut teidät,
joiden silmäin eteen Jeesus Kristus oli kuvattu ristiinnaulittuna?
Tämän vain tahdon saada teiltä tietää:
lain teoistako saitte Hengen vai uskossa kuulemisesta?
Niinkö älyttömiä olette? Te alotitte Hengessä, lihassako nyt lopetatte?
Niin paljonko olette turhaan kärsineet? -jos se on turhaa ollut.
Joka siis antaa teille Hengen ja tekee voimallisia tekoja teidän
keskuudessanne, saako hän sen aikaan lain tekojen
vai uskossa kuulemisen kautta,
samalla tavalla kuin "Aabraham uskoi Jumalaa,
ja se luettiin hänelle vanhurskaudeksi"?
Tietäkää siis, että ne, jotka uskoon perustautuvat,
ovat Aabrahamin lapsia.
Ja koska Raamattu edeltäpäin näki, että Jumala vanhurskauttaa pakanat
uskosta, julisti se Aabrahamille edeltäpäin tämän hyvän sanoman:
"Sinussa kaikki kansat tulevat siunatuiksi".
Niinmuodoin ne, jotka perustautuvat uskoon,
siunataan uskovan Aabrahamin kanssa.
Sillä kaikki, jotka perustautuvat lain tekoihin, ovat kirouksen alaisia;
sillä kirjoitettu on: "Kirottu olkoon jokainen, joka ei pysy kaikessa,
mikä on kirjoitettuna lain kirjassa, niin että hän sen tekee".
Ja selvää on, ettei kukaan tule vanhurskaaksi Jumalan edessä
lain kautta, koska "vanhurskas on elävä uskosta".
Mutta laki ei perustaudu uskoon,
vaan: "Joka ne täyttää, on niistä elävä".
Kristus on lunastanut meidät lain kirouksesta,
kun hän tuli kiroukseksi meidän edestämme - sillä kirjoitettu on:
"Kirottu on jokainen, joka on puuhun ripustettu" -
että Aabrahamin siunaus tulisi Jeesuksessa Kristuksessa
pakanain osaksi ja me niin uskon kautta saisimme luvatun Hengen.
Veljet, minä puhun ihmisten tavalla. Eihän kukaan voi kumota
ihmisenkään vahvistettua testamenttia eikä siihen mitään lisätä.
Mutta nyt lausuttiin lupaukset Aabrahamille ja hänen siemenelleen.
Hän ei sano: "Ja siemenille", ikäänkuin monesta,
vaan ikäänkuin yhdestä: "Ja sinun siemenellesi", joka on Kristus.
Minä tarkoitan tätä: Jumalan ennen vahvistamaa testamenttia
ei neljänsadan kolmenkymmenen vuoden perästä tullut laki voi kumota,
niin että se tekisi lupauksen mitättömäksi.
Sillä jos perintö tulisi laista, niin se ei enää tulisikaan lupauksesta.
Mutta Aabrahamille Jumala on sen lahjoittanut lupauksen kautta.
Mitä varten sitten on laki? Se on rikkomusten tähden jäljestäpäin
lisätty olemaan siihen asti, kunnes oli tuleva se siemen, jolle lupaus oli
annettu; ja se säädettiin enkelien kautta, välimiehen kädellä.
Välimies taas ei ole yhtä varten; mutta Jumala on yksi.
Onko sitten laki vastoin Jumalan lupauksia? Pois se! Sillä jos olisi
annettu laki, joka voisi eläväksi tehdä, niin vanhurskaus todella tulisi laista.
Mutta Raamattu on sulkenut kaikki synnin alle, että se, mikä luvattu oli,
annettaisiin uskosta Jeesukseen Kristukseen niille, jotka uskovat.
Mutta ennenkuin usko tuli, vartioitiin meitä lain alle suljettuina
uskoa varten, joka oli vastedes ilmestyvä.
Niinmuodoin on laista tullut meille kasvattaja Kristukseen,
että me uskosta vanhurskaiksi tulisimme.
Mutta uskon tultua me emme enää ole kasvattajan alaisia.
Sillä te olette kaikki uskon kautta Jumalan lapsia
Kristuksessa Jeesuksessa.
Sillä kaikki te, jotka olette Kristukseen kastetut,
olette Kristuksen päällenne pukeneet.
Ei ole tässä juutalaista eikä kreikkalaista,
ei ole orjaa eikä vapaata, ei ole miestä eikä naista;
sillä kaikki te olette yhtä Kristuksessa Jeesuksessa.
Mutta jos te olette Kristuksen omat, niin te siis olette
Aabrahamin siementä, perillisiä lupauksen mukaan.
Tekstitys: Annukka Eskola
Moni katsoja on saanut rohkaisua ohjelmiemme kautta.
Jos haluat olla mukana tämän ohjelman tekemisessä -
voit tehdä sen tukemalla ja soittamalla numeroon 0600-10077.
Puhelun hinta on noin 10 euroa.
Voit myös käyttää tilinumeroa ja viitettä, jotka näkyvät ruudussa.
Herra siunatkoon sinua.