Paavalin toinen kirje korinttolaisille, luku 11
Jospa kärsisitte minulta hiukan mielettömyyttäkin!
Ja kyllähän te minua kärsittekin.
Sillä minä kiivailen teidän puolestanne Jumalan kiivaudella;
minähän olen kihlannut teidät miehelle, yhdelle ainoalle,
asettaakseni Kristuksen eteen puhtaan neitsyen.
Mutta minä pelkään, että niinkuin käärme kavaluudellaan petti Eevan,
niin teidän mielenne ehkä turmeltuu pois vilpittömyydestä ja puhtaudesta,
joka teissä on Kristusta kohtaan.
Sillä jos joku tulee ja saarnaa jotakin toista Jeesusta kuin sitä,
jota me olemme saarnanneet, tai jos te saatte toisen hengen,
kuin minkä olette saaneet, tai toisen evankeliumin, kuin minkä olette
vastaanottaneet, niin sen te hyvin kärsitte.
Mutta minä en katso itseäni missään suhteessa noita isoisia
apostoleja huonommaksi.
Jos olenkin oppimaton puheessa, en kuitenkaan tiedossa;
olemmehan tuoneet sen teille kaikin tavoin ilmi kaikissa asioissa.
Vai olenko tehnyt syntiä siinä, että - alentaessani itseni,
jotta te ylenisitte - olen ilmaiseksi julistanut teille Jumalan evankeliumia?
Muita seurakuntia minä riistin, ottaessani heiltä palkkaa
palvellakseni teitä. Kun olin teidän luonanne ja kärsin puutetta,
en rasittanut ketään. Sillä mitä minulta puuttui,
sen täyttivät veljet, jotka tulivat Makedoniasta; ja
kaikessa minä varoin olemasta teille rasitukseksi, ja olen vastakin varova.
Niin totta kuin Kristuksen totuus on minussa,
ei tätä kerskausta minulta riistetä Akaian maanäärissä.
Minkätähden? Senkötähden, etten muka rakasta teitä?
Jumala tietää sen.
Mutta mitä minä teen, sen olen vastakin tekevä,
riistääkseni aiheen niiltä, jotka aihetta etsivät, että heidät siinä,
missä kerskaavat, havaittaisiin samankaltaisiksi kuin mekin.
Sillä semmoiset ovat valheapostoleja, petollisia työntekijöitä,
jotka tekeytyvät Kristuksen apostoleiksi.
Eikä ihme; sillä itse saatana tekeytyy valkeuden enkeliksi.
Ei ole siis paljon, jos hänen palvelijansakin tekeytyvät
vanhurskauden palvelijoiksi, mutta heidän loppunsa on oleva
heidän tekojensa mukainen.
Vielä minä sanon: älköön kukaan luulko minua mielettömäksi;
mutta vaikka olisinkin, ottakaa minut mieletönnäkin vastaan,
että minäkin saisin hiukan kerskata.
Mitä nyt puhun, kun näin suurella luottamuksella kerskaan,
sitä en puhu Herran mielen mukaan, vaan niinkuin mieletön.
Koska niin monet kerskaavat lihan mukaan, niin kerskaan minäkin.
Tehän hyvin suvaitsette mielettömiä, kun itse olette niin mieleviä.
Tehän suvaitsette, että joku teidät orjuuttaa,
että joku teidät syö puhtaaksi, että joku teidät saa saaliiksensa,
että joku itsensä korottaa, että joku lyö teitä kasvoihin.
Häpeäkseni sanon: tähän me kyllä olemme olleet liian heikkoja.
Mutta minkä joku toinen uskaltaa - puhun kuin mieletön -
sen uskallan minäkin.
He ovat hebrealaisia; minä myös. He ovat israelilaisia; minä myös.
He ovat Aabrahamin siementä; minä myös.
He ovat Kristuksen palvelijoita - puhun kuin mieltä vailla -
minä vielä enemmän. Olen nähnyt vaivaa enemmän,
olen ollut useammin vankeudessa, minua on ruoskittu ylen paljon,
olen monta kertaa ollut kuoleman vaarassa.
Juutalaisilta olen viidesti saanut neljäkymmentä lyöntiä, yhtä vaille;
kolmesti olen saanut raippoja, kerran minua kivitettiin, kolmesti olen
joutunut haaksirikkoon, vuorokauden olen meressä ajelehtinut;
olen usein ollut matkoilla, vaaroissa virtojen vesillä, vaaroissa
rosvojen keskellä, vaaroissa heimoni puolelta, vaaroissa pakanain puolelta,
vaaroissa kaupungeissa, vaaroissa erämaassa, vaaroissa merellä,
vaaroissa valheveljien keskellä;
ollut työssä ja vaivassa; paljon valvonut, kärsinyt nälkää ja janoa,
paljon paastonnut, kärsinyt vilua ja alastomuutta.
Ja kaiken muun lisäksi jokapäiväistä tunkeilua luonani,
huolta kaikista seurakunnista.
Kuka on heikko, etten minäkin olisi heikko?
Kuka lankeaa, ettei se minua polttaisi?
Jos minun kerskata täytyy, niin kerskaan heikkoudestani.
Herran Jeesuksen Jumala ja Isä, joka on ylistetty iankaikkisesti,
tietää, etten valhettele.
Damaskossa kuningas Aretaan käskynhaltija
vartioi damaskolaisten kaupunkia ottaaksensa minut kiinni,
ja muurin ikkuna-aukosta minut laskettiin korissa maahan,
ja niin minä pääsin hänen käsistänsä.
Luku 12.
Minun täytyy kerskata; se tosin ei ole hyödyllistä,
mutta minä siirryn nyt näkyihin ja Herran ilmestyksiin.
Tunnen miehen, joka on Kristuksessa: neljätoista vuotta sitten
hänet temmattiin kolmanteen taivaaseen - oliko hän ruumiissaan,
en tiedä, vai poissa ruumiista, en tiedä, Jumala sen tietää.
Ja minä tiedän, että tämä mies - oliko hän ruumiissaan vai poissa ruumiista,
en tiedä, Jumala sen tietää -
temmattiin paratiisiin ja kuuli sanomattomia sanoja,
joita ihmisen ei ole lupa puhua.
Tästä miehestä minä kerskaan,
mutta itsestäni en kerskaa, paitsi heikkoudestani.
Sillä jos tahtoisinkin kerskata, en olisi mieletön,
sillä minä puhuisin totta; mutta minä pidättäydyn siitä,
ettei kukaan ajattelisi minusta enempää,
kuin mitä näkee minun olevan tai mitä hän minusta kuulee.
Ja etten niin erinomaisten ilmestysten tähden ylpeilisi, on minulle annettu
lihaani pistin, saatanan enkeli, rusikoimaan minua, etten ylpeilisi.
Tämän tähden olen kolmesti rukoillut Herraa, että se erkanisi minusta.
Ja hän sanoi minulle: "Minun armossani on sinulle kyllin;
sillä minun voimani tulee täydelliseksi heikkoudessa".
Sentähden minä mieluimmin kerskaan heikkoudestani,
että Kristuksen voima asettuisi minuun asumaan.
Sentähden minä olen mielistynyt heikkouteen, pahoinpitelyihin, hätään,
vainoihin, ahdistuksiin, Kristuksen tähden;
sillä kun olen heikko, silloin minä olen väkevä.
Olen joutunut mielettömyyksiin; te olette minut siihen pakottaneet.
Minunhan olisi pitänyt saada suositusta teiltä, sillä en ole missään
ollut noita isoisia apostoleja huonompi, vaikka en olekaan mitään.
Onhan apostolin tunnusteot teidän keskuudessanne tehty kaikella
kestävyydellä, tunnusmerkeillä ja ihmeillä ja voimateoilla.
Sillä missä muussa te olette jääneet muita seurakuntia vähemmälle
kuin siinä, etten minä puolestani ole rasittanut teitä?
Antakaa minulle anteeksi tämä vääryys.
Katso, kolmannen kerran minä nyt olen valmis tulemaan teidän tykönne,
enkä ole oleva teille rasitukseksi; sillä minä en etsi teidän omaanne,
vaan teitä itseänne. Eiväthän lapset ole velvolliset kokoamaan tavaraa
vanhemmilleen, vaan vanhemmat lapsilleen.
Ja minä olen mielelläni uhraava kaikki, uhraava itsenikin,
teidän sielujenne hyväksi. Senkötähden, että teitä näin
suuresti rakastan, minä saan teiltä vähemmän vastarakkautta?
Olkoonpa niin, etten minä ole teitä rasittanut; mutta entä jos olen viekas
ja olen kavaluudella kietonut teidät pauloihini!
Olenkohan minä kenenkään kautta, joita olen luoksenne lähettänyt,
pyrkinyt teistä hyötymään?
Kehoitin Tiitusta menemään ja lähetin veljen hänen kanssaan;
ei kai Tiitus ole pyrkinyt teistä hyötymään?
Emmekö ole vaeltaneet samassa hengessä? Emmekö samoja jälkiä?
Olette kai jo kauan sitten luulleet, että me puolustaudumme teidän
edessänne. Jumalan edessä, Kristuksessa me puhumme;
mutta kaikki teille rakennukseksi, rakkaani.
Sillä minä pelkään, että tullessani ehkä en tapaa teitä semmoisina,
kuin tahdon, ja että te tapaatte minut semmoisena, kuin te ette tahdo.
Minä pelkään, että teidän keskuudessanne ehkä on riitaa,
kateutta, vihaa, juonia, panetteluja, juoruja, pöyhkeilyä, epäjärjestyksiä;
ja että, kun tulen, Jumalani on taas nöyryyttävä minua teidän tykönänne,
ja että joudun suremaan monen tähden, jotka ennen ovat
synnissä eläneet eivätkä ole katuneet sitä saastaisuutta ja haureutta ja
irstautta, jota ovat harjoittaneet.
Tekstitys: Annukka Eskola
Moni katsoja on saanut rohkaisua ohjelmiemme kautta.
Jos haluat olla mukana tämän ohjelman tekemisessä -
voit tehdä sen tukemalla ja soittamalla numeroon 0600-10077.
Puhelun hinta on noin 10 euroa.
Voit myös käyttää tilinumeroa ja viitettä, jotka näkyvät ruudussa.
Herra siunatkoon sinua.