Jesaja, luku 10
Voi niitä, jotka vääriä säädöksiä säätävät,
jotka turmiollisia tuomioita kirjoittelevat,
vääntääksensä vaivaisten asian ja riistääksensä minun kansani kurjilta
oikeuden, että lesket joutuisivat heidän saaliiksensa
ja orvot heidän ryöstettäviksensä!
Mutta mitä te teette koston päivänä, rajumyrskyssä, joka tulee kaukaa?
Kenen turviin pakenette apua saamaan
ja minne talletatte tavaranne?
Ei muuta kuin vaipua vangittujen joukkoon tai kaatua
surmattujen sekaan. Kaikesta tästä ei hänen vihansa ole asettunut,
ja vielä on hänen kätensä ojennettu.
Voi Assuria, joka on minun vihani vitsa ja
jolla on kädessään minun suuttumukseni sauva!
Minä lähetän hänet jumalattoman kansakunnan kimppuun,
käsken hänet vihastukseni kansaa vastaan saalista saamaan
ja ryöstöä ryöstämään ja tallaamaan sitä kuin katujen lokaa.
Mutta hän ei ajattele niin, se ei ole hänen sydämensä aivoitus,
vaan hänen sydämensä halu on hävittää ja tuhota kansoja paljon.
Sillä hän sanoo: "Eivätkö minun päämieheni ole kaikki kuninkaita?
Eikö käynyt Kalnon niinkuin Karkemiin,
eikö Hamatin niinkuin Arpadin ja Samarian niinkuin Damaskon?
Niinkuin minun käteni on saavuttanut epäjumalien valtakunnat,
joiden jumalankuvat olivat paremmat kuin Jerusalemin ja Samarian -
niin enkö minä tekisi Jerusalemille ja sen epäjumalankuville,
samoin kuin minä tein Samarialle ja sen epäjumalille?"
Mutta kun Herra on päättänyt kaiken työnsä Siionin vuorella ja
Jerusalemissa, niin minä kostan Assurin kuninkaalle hänen sydämensä
ylpeyden hedelmän ja hänen kopeitten silmiensä korskan.
Sillä hän sanoo: "Oman käteni voimalla minä sen tein ja viisaudellani,
sillä minä olen ymmärtäväinen. Minä siirsin kansojen rajat ja ryöstin
heidän aarteensa ja puskin kumoon kuin härkä valtaistuimella-istujat.
Minun käteni tavoitti kansojen rikkaudet niinkuin linnun pesän;
ja niinkuin hyljätyt munat kootaan, niin minä olen koonnut kaikki maat,
eikä ketään ollut, joka olisi siipeä räpyttänyt tai
nokkaa avannut ja piipittänyt."
Korskeileeko kirves hakkaajaansa vastaan,
tai suurenteleeko saha heiluttajaansa vastaan?
Ikään kuin vitsa heiluttaisi kohottajaansa ja
sauva saisi koholle sen, joka ei ole puuta!
Sentähden Herra, Herra Sebaot, lähettää hänen lihavuuteensa
näivetystaudin, ja hänen kunniansa alle syttyy tuli niinkuin tulipalo.
Israelin valkeus on tuleva tuleksi ja hänen Pyhänsä liekiksi, joka polttaa ja
kuluttaa hänen ohdakkeensa ja orjantappuransa yhtenä päivänä
ja hänen metsänsä ja puutarhansa ihanuuden, hamaan luihin ja ytimiin,
ja hän tulee riutuvan sairaan kaltaiseksi.
On helppo lukea ne puut, jotka jäävät hänen metsästänsä jäljelle;
poikanen voi ne kirjoittaa muistiin.
Sinä päivänä ei Israelin jäännös eivätkä Jaakobin heimon pelastuneet
enää turvaudu lyöjäänsä, vaan totuudessa he turvautuvat Herraan,
Israelin Pyhään.
Jäännös palajaa, Jaakobin jäännös, väkevän Jumalan tykö.
Sillä vaikka sinun kansasi, Israel, olisi kuin meren hiekka,
on siitä palajava ainoastaan jäännös.
Päätetty on hävitys, joka tulee, vanhurskautta tulvillaan.
Sillä hävityksen ja tuomiopäätöksen panee Herra,
Herra Sebaot, toimeen kaikessa maassa.
Sentähden sanoo Herra, Herra Sebaot, näin:"Älä pelkää,
minun kansani, joka Siionissa asut, Assuria, kun hän sinua vitsalla lyö ja
kohottaa sauvansa sinua vastaan Egyptin tavalla.
Sillä lyhyt hetki vielä, niin suuttumus täyttyy,
ja minun vihani kääntyy hävittämään heidät."
Ja Herra Sebaot heiluttaa ruoskaa häntä vastaan, niinkuin silloin,
kun Midian lyötiin Oorebin kalliolla, ja hänen sauvansa on ojennettuna
meren yli, ja hän kohottaa sen niinkuin muinoin Egyptiä vastaan.
Sinä päivänä heltiää hänen kuormansa sinun hartioiltasi ja
hänen ikeensä sinun niskaltasi, sillä ies särkyy lihavuuden pakosta.
Hän tulee Aijatiin, kulkee Migronin kautta,
jättää kuormastonsa Mikmaaseen;
he kulkevat solatien poikki: "Geba on yöpaikkamme".
Raama vapisee, Saulin Gibea pakenee.
Huuda kimakasti, tytär Gallim! Kuuntele, Laisa! Poloinen Anatot!
Madmena menee pakoon, Geebimin asukkaat saattavat tavaransa turviin.
Vielä samana päivänä hän pysähtyy Noobiin, hän kohottaa kätensä
tytär Siionin vuorta, Jerusalemin kukkulaa, vastaan -
katso, silloin Herra, Herra Sebaot, katkaisee hänen latvansa
kauhistavalla voimalla, vartevat rungot kaadetaan, ja korkeat kukistuvat.
Metsän tiheikkö hakataan kirveellä maahan,
ja Libanon kaatuu Voimallisen edessä.
Luku 11
Mutta Iisain kannosta puhkeaa virpi, ja vesa versoo hänen juuristansa.
Ja hänen päällänsä lepää Herran Henki, viisauden ja ymmärryksen
henki, neuvon ja voiman henki, tiedon ja Herran pelon henki.
Hän halajaa Herran pelkoa;
ei hän tuomitse silmän näöltä eikä jaa oikeutta korvan kuulolta,
vaan tuomitsee vaivaiset vanhurskaasti ja
jakaa oikein oikeutta maan nöyrille; suunsa sauvalla hän lyö maata,
surmaa jumalattomat huultensa henkäyksellä.
Vanhurskaus on hänen kupeittensa vyö ja totuus hänen lanteittensa side.
Silloin susi asuu karitsan kanssa, ja pantteri makaa vohlan vieressä;
vasikka ja nuori leijona ja syöttöhärkä ovat yhdessä,
ja pieni poikanen niitä paimentaa.
Lehmä ja karhu käyvät laitumella, niiden vasikat ja pennut
yhdessä makaavat, ja jalopeura syö rehua kuin raavas.
Imeväinen leikittelee kyykäärmeen kololla,
ja vieroitettu kurottaa kätensä myrkkyliskon luolaan.
Ei missään minun pyhällä vuorellani tehdä pahaa eikä vahinkoa, sillä
maa on täynnä Herran tuntemusta, niinkuin vedet peittävät meren.
Sinä päivänä pakanat etsivät Iisain juurta, joka on kansojen lippuna,
ja hänen asumuksensa on oleva kunniata täynnä.
Ja sinä päivänä Herra vielä toisen kerran ojentaa kätensä hankkiakseen
itselleen kansansa jäännöksen, joka on jäljellä Assurissa, Egyptissä,
Patroksessa, Etiopiassa, Eelamissa,
Sinearissa, Hamatissa ja merensaarilla.
Hän nostaa viirin pakanakansoille ja kokoaa Israelin karkoitetut miehet;
ja Juudan hajoitetut naiset hän kerää maan neljästä äärestä.
Silloin katoaa Efraimin kateus, ja Juudan vihat häviävät.
Efraim ei kadehdi Juudaa, eikä Juuda vihaa Efraimia.
Ja he lentävät länteen päin filistealaisten niskaan,
yhdessä he ryöstävät Idän miehiä. Edom ja Mooab joutuvat
heidän käsiinsä, ammonilaiset heidän alamaisikseen.
Ja Herra vihkii tuhon omaksi Egyptin merenlahden ja
vihansa hehkussa kohottaa kätensä Eufrat-virtaa vastaan,
lyö sen hajalle seitsemäksi puroksi ja tekee sen kengin kuljettavaksi.
Siitä tulee valtatie hänen kansansa jäännökselle, joka on jäljellä
Assurissa, niinkuin tuli Israelille silloin, kun se Egyptin maasta lähti.
Tekstitys: Annukka Eskola
Moni katsoja on saanut rohkaisua ohjelmiemme kautta.
Jos haluat olla mukana tämän ohjelman tekemisessä -
voit tehdä sen tukemalla ja soittamalla numeroon 0600-10077.
Puhelun hinta on noin 10 euroa.
Voit myös käyttää tilinumeroa ja viitettä, jotka näkyvät ruudussa.
Herra siunatkoon sinua.