Paavalin 2. kirje Korinttolaisille, luku 6
Hänen työtovereinaan me myös kehoitamme teitä vastaanottamaan
Jumalan armon niin, ettei se jää turhaksi.
Sillä hän sanoo: "Otollisella ajalla minä olen sinua kuullut ja
pelastuksen päivänä sinua auttanut".
Katso, nyt on otollinen aika, katso, nyt on pelastuksen päivä.
Me emme missään kohden anna aihetta pahennukseen,
ettei virkaamme moitittaisi,
vaan kaikessa me osoittaudumme Jumalan palvelijoiksi:
suuressa kärsivällisyydessä, vaivoissa, hädissä, ahdistuksissa,
ruoskittaessa, vankeudessa, meteleissä,
vaivannäöissä, valvomisissa, paastoissa;
puhtaudessa, tiedossa, pitkämielisyydessä, ystävällisyydessä,
Pyhässä Hengessä, vilpittömässä rakkaudessa,
totuuden sanassa, Jumalan voimassa,
vanhurskauden sota-aseet oikeassa kädessä ja vasemmassa;
kunniassa ja häpeässä, pahassa maineessa ja hyvässä,
villitsijöinä ja kuitenkin totta puhuvina,
tuntemattomina ja kuitenkin hyvin tunnettuina; kuolemaisillamme,
ja katso, me elämme, kuritettuina emmekä kuitenkaan tapettuina,
murheellisina, mutta aina iloisina,
köyhinä, mutta kuitenkin monia rikkaiksi tekevinä,
mitään omistamatta, mutta kuitenkin omistaen kaiken.
Suumme on auennut puhumaan teille, korinttolaiset,
sydämemme on avartunut.
Ei ole teillä ahdasta meidän sydämessämme,
mutta ahdas on teidän oma sydämenne.
Antakaa verta verrasta - puhun kuin lapsilleni - avartukaa tekin.
Älkää antautuko kantamaan vierasta iestä yhdessä uskottomien kanssa;
sillä mitä yhteistä on vanhurskaudella ja vääryydellä?
Tai mitä yhteyttä on valkeudella ja pimeydellä?
Ja miten sopivat yhteen Kristus ja Beliar?
Tai mitä yhteistä osaa uskovaisella on uskottoman kanssa?
Ja miten soveltuvat yhteen Jumalan temppeli ja epäjumalat?
Sillä me olemme elävän Jumalan temppeli, niinkuin Jumala on sanonut:
"Minä olen heissä asuva ja vaeltava heidän keskellään
ja oleva heidän Jumalansa, ja he ovat minun kansani".
Sentähden: "Lähtekää pois heidän keskeltänsä ja erotkaa heistä, sanoo
Herra, älkääkä saastaiseen koskeko; niin minä otan teidät huostaani
ja olen teidän Isänne, ja te tulette minun pojikseni ja tyttärikseni,
sanoo Herra, Kaikkivaltias".
Luku 7
Koska meillä siis on nämä lupaukset, rakkaani,
niin puhdistautukaamme kaikesta lihan ja hengen saastutuksesta,
saattaen pyhityksemme täydelliseksi Jumalan pelossa.
Antakaa meille tilaa sydämessänne. Emme ole tehneet kenellekään
vääryyttä, emme ole olleet kenellekään turmioksi,
emme kenellekään vahinkoa tuottaneet.
En sano tätä tuomitakseni teitä, sillä olenhan jo sanonut,
että te olette meidän sydämessämme,
yhdessä kuollaksemme ja yhdessä elääksemme.
Paljon minulla on luottamusta teihin, paljon minulla on kerskaamista teistä;
olen täynnä lohdutusta, minulla on ylenpalttinen ilo
kaikessa ahdingossamme.
Sillä ei Makedoniaan tultuammekaan lihamme saanut mitään rauhaa,
vaan me olimme kaikin tavoin ahdistetut:
ulkoapäin taisteluja, sisältäpäin pelkoa.
Mutta Jumala, joka masentuneita lohduttaa,
lohdutti meitä Tiituksen tulolla,
eikä ainoastaan hänen tulollansa, vaan myöskin sillä lohdutuksella,
jonka hän oli teistä saanut, sillä hän on kertonut meille teidän
ikävöimisestänne, valittelustanne ja innostanne minun hyväkseni,
niin että minä iloitsin vielä enemmän.
Sillä vaikka murehutinkin teitä kirjeelläni, en sitä kadu,
ja jos kaduinkin, niin minä - kun näen, että tuo kirje on,
vaikkapa vain vähäksi aikaa, murehuttanut teitä -
nyt iloitsen, en siitä, että tulitte murheellisiksi, vaan siitä, että
murheenne oli teille parannukseksi; sillä te tulitte murheellisiksi
Jumalan mielen mukaan, ettei teillä olisi mitään vahinkoa meistä.
Sillä Jumalan mielen mukainen murhe saa aikaan parannuksen,
joka koituu pelastukseksi ja jota ei kukaan kadu;
mutta maailman murhe tuottaa kuoleman.
Sillä katsokaa, kuinka suurta intoa juuri tuo Jumalan mielen mukainen
murehtimisenne on saanut teissä aikaan, mitä puolustautumista,
mitä paheksumista, mitä pelkoa, ikävöimistä, kiivautta,
mitä kurittamista! Olette kaikin tavoin osoittaneet
olevanne puhtaat tässä asiassa.
Vaikka minä siis kirjoitinkin teille, en kirjoittanut vääryyttä tehneen
enkä vääryyttä kärsineen vuoksi, vaan sentähden, että teidän intonne
meidän hyväksemme tulisi julki teidän keskuudessanne Jumalan edessä.
Sentähden me olemme nyt lohdutetut. Mutta tämän lohdutuksemme ohessa
on meitä vielä paljoa enemmän ilahuttanut Tiituksen ilo, sillä hänen
henkensä on saanut virvoitusta teiltä kaikilta.
Sillä jos olenkin jossakin kohden teitä hänelle kehunut,
en ole joutunut häpeään, vaan niinkuin kaikki,
mitä olemme teille puhuneet, on totta, niin on myös se,
mistä olemme teitä Tiitukselle kehuneet, osoittautunut todeksi.
Ja hänen sydämensä heltyy yhä enemmän teitä kohtaan,
kun hän muistelee kaikkien teidän kuuliaisuuttanne,
kuinka te pelolla ja vavistuksella otitte hänet vastaan.
Minä iloitsen, että kaikessa voin olla teistä turvallisella mielellä.
Tekstitys: Annukka Eskola
Moni katsoja on saanut rohkaisua ohjelmiemme kautta.
Jos haluat olla mukana tämän ohjelman tekemisessä -
voit tehdä sen tukemalla ja soittamalla numeroon 0600-10077.
Puhelun hinta on noin 10 euroa.
Voit myös käyttää tilinumeroa ja viitettä, jotka näkyvät ruudussa.
Herra siunatkoon sinua.